Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
26 травня 2026 року № 520/16078/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАР АГРО» до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАР АГРО» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000001/1, прийняте Вінницькою митницею Державної митної служби України;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000006, прийняту Вінницькою митницею Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000047/1, прийняте Вінницькою митницею Державної митної служби України;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000005, прийняту Вінницькою митницею Державної митної служби України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняті рішення про коригування митної вартості від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000001/1 та від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000047/1, а також картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000006 та від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000005 є протиправними, оскільки позивачем надано всі необхідні та достатні документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України, які дають можливість відповідачу визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом - за ціною контракту щодо товару, який ввозиться на митну територію України, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 26.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом.
Представником відповідача у поданому до суду відзиві вказано, що за результатами митних формальностей за ЕМД встановлено, що до митного органу декларантом не надано в повному обсязі необхідні документи, відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 53 МК України, а ті які надані на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності. Також зазначає, що стягнений розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим і надміру завищеним.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив таке.
Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДАР АГРО» (Україна, покупець) та WAY OF SOIL P.T.E. LTD (Сінгапур, продавець) укладений контракт № 0102-DARWAY купівлі-продажу товару від 01.02.2024.
На виконання вказаного контракту сторонами підписано додаток № 4 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № 0102-DARWAY купівлі-продажу товару від 01.02.2024 року, згідно якого виходить, що загальна кількість до поставки Товару складає: Фунгіцид Серапіс, ЗП (Serapis) 10 000 кг/ kg, ціна в доларах США за 1 л/кг – 3,90, загальна вартість у Доларах США 39000, та продавцем було виставлено ТОВ «ДАР АГРО» інвойс № DA2025/5 від 13.11.2024 року.
ТОВ «ДАР АГРО» листом № 18/02-01 від 18.02.2025 року до ВМО № 2 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці повідомило, що контейнер SEGU2782633 за коносаментом № XHSE070740375, згідно сервісу судноплавної компанії були направлені в порт вивантаження Гдиня.
З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі вищевказаного Контракту, позивач надав до Вінницької митниці Державної митної служби України (далі – «відповідач») електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA401030000381U4 від 18.02.2025 року з документами на підтвердження заявленої митної вартості на товар: Фунгіцид Серапіс, ЗП (Serapis) 10 000 кг/ kg, ціна в доларах США за 1 л/кг – 3,90, та наступні документи: сертифікат якості б/н від 19.09.24, сертифікат аналізу б/н від 19.09.24, пакувальний лист PLDA2025/5 від 13.11.24, інвойс № DA2025/5 від 13.11.2024, коносамент № XHSE070740375 від 14.11.2024, CMR № 21149 від 07.02.2024, рахунок-фактура № СФ-42636 від 05.02.2025, рахунок-фактура № СФ 42635 від 10.02.25, довідка про транспортні витрати з міжнародного перевезення від 10.02.25, контракт № 0102-DARWAY купівлі-продажу товару від 01.02.2024 року, додаток № 4 від 01.11.2024 року «Специфікація», внутрішній договір складського зберігання № 12112023-МС від 13.11.23, ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності 04/01-ДАГ/АК-ліц. Від 04.01.21, договір транспортного експедирування № 2514 від 01.01.25 із заявкою, посвідчення А09357 з 10.01.22 по 31.12.31, довіреність з 02.01.24 по 31.12.25, накладна видачі № 17/02/2025-1 від 17.02.25, лист на випуск № 17/02-02 від 17.02.25.
У цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 1 684 509 грн. 40 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 34944,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 232397 грн. 50 коп.
За результатами митного контролю, керуючись вимогами ч.2, ч. 3, ч.4 ст.53, ст. ст. 54, 57 МК України, Відповідачем надісланий запит від 18.02.2025 про надання додаткових документів. Митний орган зобов`язав надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На запит митного органу позивач під час процедури митного оформлення надав: декларацію країни експортера № 223120240004467086 від 12.11.24, лист № 18/02-01 від 18.02.2025 року, прайс-лист від 01.11.2024, електронна копія, якого додана позивачем до позовної заяви.
Разом з тим, з прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000001/1, отриманого позивачем, вбачається таке: «… за результатами виконання митних формальностей за МД встановлено, що надані документи, що відповідно до ч.2 ст.53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності, а саме: 1) в автотранспортній накладній (CMR) № 21149 від 07.02.2024 пункт 5 зазначено інвойс та дата видачі який не належить даній поставці товару та відсутній підпис та печать перевізника (експедитора) в гр. 22 СМР; 2) в зовнішньоекономічному договорі № 0102-DARWAY від 01.02.2024 в пункті 2.4 відсутній виробник товару №1; 3) відсутні довідки про можливе надходження коштів на рахунок продавця; 4) в коносаменті № XHSE070740375 від 14.11.2024 в графі «порт розвантаження» та графа «місце доставки» зазначено Гданськ , в СМР № 21149 від 07.02.2024., рахунках-фактурах № СФ-42635 від 10.02.2025., № СФ-42636 від 05.02.2025., та довідці про транспортні витрати від 10.02.2025 б/н зазначено Гдиня. Відповідно до ч.3 ст.53МКУ декларанту було надіслано повідомлення щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. Своїм повідомленням від 18.02.2025 декларант відмовився від надання додаткових документів (митний орган по суті визнав, що отримав лист № 18/02-01 від 18.02.2025 року до винесення рішення, до того ж декларант надав декларацію країни експортера № 223120240004467086 від 12.11.24, лист № 18/02-01 від 18.02.2025 року, прайс-лист від 01.11.24. Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 23.05.2024 № UA401030/2024/002078, за якою оформлено товар аналогічний товар з використанням 3-го методу визначення митної вартості (ст.60 МКУ), Фунгіцид Серапіс, ЗП, ціна складає 8,09 дол. США за кг. Враховуючи вищевикладене, положення ч.6 ст.54 МКУ та те, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості містять розбіжності, а також положення договору № 0102-DARWAY від 01.02.2024 та невідповідність таким положенням заявленої митної вартості товару, митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору та буде скориговано. Митна вартість може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ)…».
У подальшому, 18.02.2025р. позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000006 з таких причин:
«…У процесі митного контролю та митного оформлення з`ясовано, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Рішення про відмову прийнято відповідно до п.5,6 ст.54, ст.256 МК України у зв`язку з винесеним рішенням про коригування митної вартості товару від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000001/1…».
Також, як вбачається з матеріалів справи, між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДАР АГРО» та WAY OF SOIL P.T.E. LTD (Сінгапур, продавець) укладено також контракт № 0102-DARWAY купівлі-продажу товару від 01.02.2024 року.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаного контракту сторонами підписано додаток № 4 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № 0102-DARWAY купівлі-продажу товару від 01.02.2024 року, в якому зазначено, що загальна кількість до поставки Товару складає: Фунгіцид Серапіс, ЗП (Serapis) 10 000 кг/ kg, ціна в доларах США за 1 л/кг – 3,90, загальна вартість у Доларах США 39000, Гербіцид Цент, КЕ, ціна в доларах США за 1 л/кг – 4,40, загальна вартість у Доларах США – 44 000, та продавцем було виставлено ТОВ «ДАР АГРО» інвойс № DA2025/6 від 14.11.2024 року.
У вказаному інвойсі визначено строк оплати за товар та умови поставки FOB - Shanghai. 
Як зазначає позивачу у своїй позовній заяві, на виконання вказаного контракту на митну територію України через поручні судна на адресу в названому порту відвантаження ТОВ «ДАР АГРО» було здійснено поставку товару та надалі автомобільним транспортом на вказану адресу ТОВ «ДАР АГРО».
На підтвердження чого, позивачем також долучено позовної заяви декларацію країни відправлення, коносамент № 177FYHDGSB17377 від 14.11.2024 року та міжнародну автотранспортну накладну формою (CMR) № 21145 від 05.02.2024 року.
З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі вищевказаного Контракту, позивач надав до Вінницької митниці Державної митної служби України електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA401030000303U6 від 12.02.2025 року з документами на підтвердження заявленої митної вартості на товар: Фунгіцид Серапіс, ЗП (Serapis) 10 000 кг/kg, ціна в доларах США за 1 л/кг – 3,90, Гербіцид Цент, КЕ, ціна в доларах США за 1 л/кг – 4,40 та наступні документи: сертифікат якості б/н від 19.09.24, сертифікат аналізу б/н від 19.09.2024, пакувальний лист PLDA2025/6 від 14.11.24, інвойс № DA2025/6 від 14.11.2024 року, коносамент № 177FYHDGSB17377 від 14.11.2024 року, CMR № 21145 від 05.02.2024 року, сертифікат про походження товару C24MACLCX7160005 від 05.12.2024, рахунок – фактура № СФ-42646 від 05.02.2025, рахунок-фактура № СФ-42651 від 11.02.2025, лист про транспортні витрати № 12/02-01 від 12.02.2025, довідка про транспортні витрати від 11.02.2025, контракт № 0102-DARWAY купівлі-продажу товару від 01.02.2024 року, додаток № 4 від 01.11.2024 року «Специфікація», ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності 04/01-ДАГ/АК-ліц. від 04.01.2021, посвідчення А09357 з 10.01.2022, довіреність з 02.01.2024 по 31.12.2025, накладну видачі № 12/02/2025-3 від 12.02.2025, лист на випуск № 12/02-01 від 12.02.2025.
У цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 186 480 грн. 91 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 4056,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 179441 грн. 30 коп.
За результатами митного контролю, керуючись вимогами ч.2, ч. З, ч.4 ст.53, ст. ст. 54, 57 МК України, відповідачем надісланий запит від 12.02.2025 про надання переліку додаткових документів, які й були зазначені в запиті від 18.02.25 по вищезазначеній партії.
На запит митного органу позивач під час процедури митного оформлення надав: декларацію країни експортера № 223120240004467112 від 12.11.24, прайс-лист від 01.01.2025. 
Однак, відповідно до прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості від 13.02.2025 року № UA401030/2025/000047/1, отриманого позивачем, вбачається наступне: «…Так, за результатами виконання митних формальностей за МД встановлено, що надані документи, що відповідно до ч.2 ст.53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності, а саме: 1) в автотранспортній накладній (CMR) № 21145 від 05.02.2025 пункт 5 зазначено інвойс який не належить даній поставці товару; 2) в зовнішньоекономічному договорі №0102-DARWAY від 01.02.2024 в пункті 2.4 відсутній виробник товару №1; 3) відсутній договір (контракт) про перевезення. Враховуючи вищевикладене, положення ч.6 ст.54 МКУ та те, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості містять розбіжності, а також положення договору № 0102-DARWAY від 01.02.2024 та невідповідність таким положенням заявленої митної вартості товару, митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору та буде скориговано.
Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 23.05.2024 №UA401030/2024/002078, за якою оформлено товар аналогічний товар з використанням 3-го методу визначення митної вартості (ст.60 МКУ) « 1. Фунгіцид Серапіс, ЗП, ціна складає 8,09 дол. США за кг…».
13.02.2025р. позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.02.2025 року № UA401030/2025/000005 з таких причин: «…В процесі митного контролю та митного оформлення з`ясовано, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Рішення про відмову прийнято відповідно до п.5,6 ст.54, ст.256 МК України у зв`язку з винесеним рішенням про коригування митної вартості товару від 13.02.2025 року №UA401030/2025/000047/1…».
Також, як вбачається зі змісту позовної заяви, з метою уникнення простою транспорту та необхідністю подальшої реалізації товару позивачем оформлено товар за ціною, визначеною митним органом, під гарантію за ст.55 МКУ у строк до 19.05.2025 за ЕМД ІМ 40 АА №25UA401030000384U1, у строк до 14.05.2025 за ЕМД ІМ 40 АА №25UA401030000325U3.
У подальшому позивачем оформлено товар за ціною, визначеною митним органом, під гарантію за ст.55 МКУ у строк до 19.05.2025 за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA401030000384U1, у строк до 14.05.2025 за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA401030000325U3.
Позивач, вважаючи коригування вартості, здійснене митним органом, протиправним, звернувся до суду. 
Суд, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі МК України).
Згідно з ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 52 глави 8 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 глави 8 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Крім того ч. 2 ст. 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Положеннями ч. 2 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 ст. 54 МК України).
Крім того п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать Законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Враховуючи вимоги нормативних приписів, які регулюють спірні правовідносини, предмет доказування у даній справі охоплює як підстави незастосування відповідачем методу визначення митної вартості за ціною договору, так і обґрунтованість обрання певного другорядного методу та порядок розрахунку митної вартості імпортованого товару.
При цьому у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення митної вартості товару, що ввозиться, саме за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МК України.
Аналіз наведених норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, обов`язок декларанта подати протягом 10 календарних днів додаткові документи для визначення митної вартості товару виникає за наявності хоча б однієї з таких умов:
- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості,
- у документах, зазначених у частині другій ст. 53 МК України, наявні ознаки підробки;
- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів,
- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.
Відповідно до ч. 10, 11 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.
Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення Вінницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000001/1 та від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000047/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000006 та від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000005, відповідач дійшов висновку, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Щодо посилань митного органу щодо двох партій про те, що: «в автотранспортних накладних (CMR) № 21145 від 05.02.2025, № 21145 від 05.02.2025 в пункті 5 зазначено інвойси, які не належить даній поставці товару та відсутній підпис та печатки перевізника (експедитора) в гр. 22 CMR суд зазначає таке. 
Зазначення експедитором ТОВ «ТГЛ Україна» (код ЄДРПОУ 34930385) реквізитів інвойсів (дати та номеру) в автотранспортних накладних (CMR) № 21145 від 05.02.2025, № 21145 від 05.02.2025 в пункті 5 по двом партіям не впливає на правильність та юридичну силу інвойсів № DA2025/5 від 13.11.2024 року, № DA2025/6 від 14.11.2024 року, які є основними документами, що підтверджують митну вартість товарів та відповідну поставку товару. 
Суд зазначає, що в автотранспортних накладних (CMR) № 21145 від 05.02.2025, № 21145 від 05.02.2025 містяться інші ідентифікуючі поставку товару дані, зокрема інформація про відправника, отримувача, місце завантаження товару, найменування та кількість товару, місце складання.
Так, формальні недоліки у заповненні CMR, зокрема помилкове посилання на інвойс, не є підставою для коригування митної вартості за відсутності доказів навмисного заниження вартості.
На запити від 12.02.25, 18.02.25 року митного органу Позивач керуючись вимогами ч.2, ч. З, ч.4 ст.53, ст. ст. 54, 57 МК України, надав Відповідачу транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, зокрема: договір перевезення, довідки про транспортні витрати, рахунки – фактури (транспортні витрати), заявка перевізника, тощо.
Згідно п.3.3 Контракту, покупець зобов`язаний прийняти товар протягом 24 годин з моменту поставки Товару в його розпорядження, а згідно п.6.3 Контракту CMR є товаросупроводжувальним документом.
Факт зазначення помилкового номера інвойсу в п.5 CMR не впливає на митну вартість товару, оскільки відповідно до ст.53 МК України вона визначається за поданим інвойсом, договором та платіжними документами. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 20 червня 2023 року у справі № 380/1221/20 дійшов висновків, що: «…Умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають на ціну товару. У зв`язку з чим, самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних ЦМР, не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Так, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Про приєднання України до Конвенції з застереженням додатково див. Закон №57-V (57-16) від 01.08.2006, ВВР, 2006, №39, ст.341), складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення.
Окрім того, аспекти оформлення вантажних накладних CMR, на які посилається відповідач як на дефект, були пояснені позивачем і випливають із правовідносин продавця товару щодо його зберігання та відвантаження.
Отже, наведена митним органом підстава для відмови у визнанні задекларованої митної вартості також не знаходить свого належного нормативного та фактичного обґрунтування.
Також, щодо посилань відповідача на відсутність у гр. 22 CMR підпису та печатки перевізника (експедитора), позивач зазначає наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.
У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику.
Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна.
Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.
Отже, відповідно до наведених вище положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ані відправник, ані перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи.
Відповідно до ст. 5 згаданої конвенції достатньо внести надруковані підписи сторін договору перевезення. До того ж, штамп перевізника у вантажній накладній присутній, що свідчить про неспроможність доводів відповідача.
Таким чином, відправником та перевізником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR).
Суд наголошує, що факт проставлення або не проставлення підпису та/або штампу відправника та перевізника товару жодним чином не впливає на визначення митної вартості такого товару (відповідачем не надано пояснень в рішенні, яким чином це може впливати).
Щодо посилань митного органу в обох рішеннях про коригування митної вартості щодо двох партій товару, що: «в зовнішньоекономічному договорі №0102-DARWAY від 01.02.2024 в пункті 2.4 відсутній виробник товару №1» суд зазначає таке. 
Згідно п 2.4 Контракту № 0102-DARWAY від 01.02.2024, виробниками товару, що є предметом цього контракту, є: Hubei Trisun Chemicals Co., Ltd No 66-4, Xiaoting Avenue, Xiaoting District, Yichang, Hubei, China, Tel: +86 (717) 6530828; Jadesheen Chemical Co., Ltd, 901, № 299, Tongdu road, Jiangyin, 214400, China. 
Відповідно до п.3.5 Контракту, відправником товару за контрактом також можуть бути інші довірені особи. В такому разі дані про таких відправників мають бути зазначені в супровідних документах (інвойсах, пакувальних листах, СМР, морських коносаментах), яким і є відправник – Yangzhou Flourishing Land Chemical Co.Ltd, Unit 623, 624, Integrity Tower No 547 Museum road, Yangzhou, 225126, China.
Як вбачається з матеріалів справи, дані про відправника містяться в наданих декларантом митному органу та представлених до суду інвойсах, коносаментах, СМР, рахунках-фактурах.
Вартість товару, заявленого до митного оформлення, є договірною, узгодженою між покупцем та продавцем, і не передбачає включення до ціни, що підлягає сплаті за товар, будь-яких складових, що впливає на вартість товару. 
Митним органом не обґрунтовано, яким чином відсутність відомостей про виробника може вплинути на числове значення митної вартості товару, а тому наведені відповідачем з цього приводу обставини не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.
Щодо посилань митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000001/1, про відсутність довідки про можливе надходження коштів на рахунок продавця» суд зазначає таке. 
Як вбачається з рішень про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000001/1, є недоцільним з огляду на те, що декларант не був зобов`язаний надавати митному органу документ про передоплату чи післяоплату на рахунок продавця відповідно до ч.2 ст.53 МК України й до умов Контракту, Специфікацїі до Контракту.
В п. 5.1 Контракту зазначено, що платежі за Товар, визначені цим Контрактом, мають бути здійснені у доларах США шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця за поставлену партію Товару протягом 180 календарних днів з моменту поставки Товару Продавцем, або шляхом передплати.
В п.5.2 Контракту вказано, що у випадку попередньої сплати за товар терміни поставки такого товару не повинні перевищувати 120 календарних днів з дати передоплати. Вищенаведені положення містяться й в додатку № 4 від 01.11.2024 року «Специфікація».
В інвойсі № DA2025/5 від 13.11.2024 року зазначено, що оплата здійснюється у відповідності до умов контракту.
Отже, передплата за товар не є обов`язковою умовою згідно зазначеного пункту Контракту.
Слід звернути увагу на те, що згідно з умовами п.7.1 Контракту виходить наступне: товар повинен поставлятися протягом 14 календарних днів після отримання Продавцем по факсу письмової заявки від покупця. Датою поставки товару є дата прибуття товару на склад згідно п.3.1 Контракту. Товари поставляються завчасно погодженими партіями.
Відповідно до п.13.4 Контракту, цей Контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту виконання зобов`язань у повному обсязі.
Тобто, сторони Контракту передбачили строк дії Контракту - до моменту виконання зобов`язань з поставки товару, який здійснюється партіями за письмовими заявками від покупця.
Відповідно до п.13.8 Контракту, усі правовідносини, що виникають у зв`язку із цим Контрактом, які їм не врегульовані регулюються положеннями Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу Товарів від 11 квітня 1980 року. Усі питання, що входять до сфери застосування названої Конвенції і які врегульовані в цьому контракті інакше, ніж це визначено Конвенцією, мають регламентуватися виключно положеннями цього Контракту, а не названою Конвенцією. У разі, якщо при застосуванні вищевикладених правил якесь питання залишається неврегульованим, то застосовуються норми чинного в Україні національного законодавства.
Таким чином, декларантом надані митному органу для митного оформлення товару усі необхідні документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, серед яких рахунок- фактура (інвойс).
Відповідно до вимог Розділу ІІІ Правил заповнення митної декларації затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599, документальним підтвердженням заявленої вартості товару є рахунок-фактура (інвойс), зазначений у графі 4 ДМВ, або рахунок-проформа, який також зазначається в графі 4 ДМВ, банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено, договір (контракт) купівлі-продажу товару, а також інші документи, перелік яких наведено в статті 53 Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 30 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу Товарів від 11 квітня 1980 року (далі – Конвенція), продавець зобов`язаний поставити товар, передати документи, що стосуються його, та передати право власності на товар відповідно до вимог договору та цієї Конвенції.
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 16.09.2022 року у справі № 200/6506/20-а дійшов висновку, що митниця дійшла помилкового висновку про необхідність надання позивачем банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, оскільки частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання наведених документів за їх наявності. Крім цього, витребувана відповідачем калькуляція надавалася позивачем разом і декларацією, у прийнятті якої відповідач відмовив.
У Постанові від 15.02.2023 року у справі № 815/2552/16 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначив, що: «відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості».
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 21.03.2023 року у справі № 815/5817/17.
З приводу посилань митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000001/1, на те що в коносаменті № XHSE070740375 від 14.11.2024 в графі «порт розвантаження» та графі «місце доставки» зазначено Гданськ , в CMR № 21149 від 07.02.2024., рахунках-фактурах № СФ-42635 від 10.02.2025., № СФ-42636 від 05.02.2025., та довідці про транспортні витрати від 10.02.2025 б/н зазначено Гдиня, суд зазначає таке. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на етапі процедури митного оформлення товару надано митному органу до винесення рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401030/2025/000001/1 електронний документ – лист №18/02-01 від 18.02.2025 року.
ТОВ «ДАР АГРО» листом № 18/02-01 від 18.02.2025 року до ВМО № 2 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці повідомило, що контейнер SEGU2782633 за коносаментом № XHSE070740375, згідно сервісу судноплавної компанії були направлені в порт вивантаження Гдиня.
Згідно п.3.1 контракту № 0102-DARWAY, у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі, тобто були зазначені декларантом та надані відповідні документи за умови поставки – FOB Shanghai.
Тобто, товар був розвантажений відправником одразу в порту Гдиня, а не Гданськ, та усі супровідні документи підтверджують даний факт й розраховані транспортні витрати включені як при розвантаженні у порту Гдиня, про що митному органу наданий вичерпний пакет документів щодо транспортних витрат: довідки про транспортні витрати, рахунки - фактури, договір перевезення, СМР, тощо.
Згідно правил Інкотермс - 2010 за умов поставки FOB, FREE ON BOARD (... named port of shipment), ФРАНКО-БОРТ, термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не мають намірів щодо здійснення поставки товару через поручні судна, слід застосовувати термін FCA.
Так, товар був відвантажений в порту Гдиня, про що декларант надав відповідний лист митному органу, і розраховані транспортні витрати.
Наявність технічної помилки у документі, за умови що зміст помилкової інформації орган доходів і зборів може встановити за допомогою решти інформації, що міститься у цьому ж документі, або інформації з інших документів, пов`язаних із цим документом не впливає на його доказову силу. Аналогічна правова позиція наведена в узагальненій практиці застосування адміністративними судами положень Митного кодексу (в редакції від 13.03.2012) в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 13.10.2017.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. 
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 01.04.2021 року у справі № 260/695/19.
Щодо посилання митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів від 13.02.2025 року № UA401030/2025/000005, що: «відсутній договір (контракт) про перевезення» суд зазначає таке.
Позивач вважає, що ненадання окремого договору про перевезення за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA401030000303U6 від 12.02.2025 року не може бути підставою для невизнання транспортних витрат, якщо ці витрати підтверджені належними документами, зокрема: коносамент № 177FYHDGSB17377 від 14.11.2024 року, CMR № 21145 від 05.02.2024 року, рахунок – фактура № СФ-42646 від 05.02.25, рахунок-фактура № СФ-42651 від 11.02.25, лист про транспортні витрати № 12/02-01 від 12.02.2025, довідка про транспортні витрати від 11.02.25.
Суд зазначає, що підтвердженням укладення договору перевезення товару Фунгіциду Серапіс, Гербіциду Цент, за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA401030000303U6 від 12.02.2025 року, є коносамент № 177FYHDGSB17377 від 14.11.2024 року, CMR № 21145 від 05.02.2024 року.
Види транспортно-експедиторських послуги, які надаються експедитором за дорученням клієнтів, передбачені статтею 8 Закону України "Про транспортно- експедиторську діяльність" від 01.07.2004 № 1955-IV.
За приписами статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. При перевезенні вантажів автомобільним транспортом складається міжнародна автомобільна накладна (CMR).
У 2006 році Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція), яка застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.
Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Про приєднання України до Конвенції з застереженням додатково див. Закон N 57-V ( 57-16 ) від 01.08.2006, ВВР, 2006, №39, ст.341), складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення.
Таким чином, факт перевезення вантажу підтверджується автотранспортною накладною (CMR), яка відповідно до Конвенції сама по собі є доказом існування договору перевезення. Наявність окремого договору не є обов`язковою умовою (у т.ч. коносамент).
Отже, наведена митним органом підстава для відмови у визнанні задекларованої митної вартості також не знаходить свого належного нормативного та фактичного обґрунтування.
Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 20 червня 2023 року у справі № 380/1221/20.
Щодо зазначення митним органом в двох рішеннях про коригування митної вартості: «Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 23.05.2024 № UA401030/2024/002078, за якою оформлено товар аналогічний товар з використанням 3-го методу визначення митної вартості (ст.60 МКУ), Фунгіцид Серапіс, ЗП, ціна складає 8,09 дол. США за кг суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.7-7.9 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.
Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 р. у справі №420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
Рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Тому вищезазначена обставина не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, відтак суд вважає такий висновок митного органу необґрунтованим. 
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Визначення відповідачем додаткових документів, що передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.
У постанові від 16.04.2021 у справі № 140/2000/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що надані позивачем документи, зокрема експортна декларація за відсутності обґрунтованих доводів з боку Митниці про зворотне, дають підстави для висновку про підтвердження позивачем усіх складових задекларованої митної вартості, а тому у Митниці не було підстав для витребування у позивача додаткових документів.
Відтак, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Частиною третьою статті 53 МКУ встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 5 ст.54 МКУ, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 по справі № 400/3830/19 дійшов правового висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Крім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16, від 21.08.2018 №804/1755/17, від 10.06.2021 по справі № 815/6854/17.
Суд зазначає, що подання декларантом «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» не може бути доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припустити, що декларант на момент подання такої «нової декларації» погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.
Зі змісту положень МК України та КАС України слідує, що положення вказаних нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».
Водночас, як слідує із ч.7 ст.55 МК України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».
На аналогічний спосіб застосування наведених норм вказує і низка судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі №821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі №815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі №825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг «під гарантію» чи «за новою декларацією».
Отже, випущення товару у вільний обіг за новими митними деклараціями не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в даній справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №520/3246/2020.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Щодо позовної вимоги про скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, колегія суддів зазначає , що саме прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, тому визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої Харківською митницею карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Тобто, об`єднання таких вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 року у справі № 809/506/17 ).
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, рішень про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000001/1 та від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000047/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000006 та від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000005 прийняті Вінницькою митницею, є протиправними та підлягають скасуванню.
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України.
З приводу клопотання про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, які складають 24 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 по справі № 820/4263/17.
Також, згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №280/569/21, що враховується судом при вирішенні питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Матеріалами справи підтверджено, що між АО «СПРАВАР» та ТОВ «ДАР АГРО» було укладено договір про надання правової допомоги від 25 жовтня 2023 року, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені Сторонами.
Згідно з рахунком на оплату №113 від 17.06.2025 вартість послуг з надання правової допомоги склала 24000 грн, що також випливає з акту наданих послуг та змісту додаткової угоди №2.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Відповідач у відзиві заперечував щодо відшкодування за його рахунок суми понесених витрат на правничу допомогу, оскільки сума 24 000,00 грн. є надмірною.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Так, пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 у справі №340/4492/22 судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, принципу співмірності та враховуючи, що дана адміністративна справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін за наявними матеріалами справи та відноситься до справ незначної складності, суд приходить до висновку, що розмір витрат 24000,00 грн., понесених на професійну правничу допомогу позивачем, є завищеним.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сума в розмірі 5000,00 грн. в якості судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою під час розгляду справи, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вказану позицію підтримано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року по справі №520/13323/24 та від 10.09.2025 у справі №520/34114/24.
Отже, клопотання про розподіл витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З 01.11.2011 набрав чинності Закон України "Про судовий збір", частиною 1 статті 4 якого визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
В свою чергу, відповідно до п. 35 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016, з 01.01.2017 у Законі України "Про судовий збір" частину 1 статті 4 викладено в такій редакції: "Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі".
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 - 3028 гривень.
В свою чергу, в редакції Закону України "Про судовий збір" на час подання позову, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, встановлено судовий збір 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскаржуваним судовим рішенням задоволено вимогу майнового характеру, а саме щодо скасування рішень про коригування митної вартості товарів, та похідні вимоги щодо скасування карток відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Віднесення спору про оскарження рішення про коригування митної вартості до майнового спору та необхідність обрахування судового збору із відповідної ціни позову підтверджується судовою практикою Верховного Суду (зокрема, у справах № 320/333/19, № 400/2933/18, № 1440/2007/18, № 0340/1657/18, № 804/3787/18, № 280/4414/18, № 520/2000/19).
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 березня 2020 року у справі №1.380.2019.001962 (провадження №К/9901/30593/19) сформулювала правовий висновок, що при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.
У зв`язку з наведеним, Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа №810/3206/17), від 31 січня 2019 року (справа №814/1045/16), а саме, що розрахунок належного до сплати судового збору при оскарженні рішень про коригування митної вартості товарів має здійснюватися, виходячи з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями.
Відступаючи у цій справі від висновків Верховного Суду, які викладено у вказаних постановах, колегія суддів судової палати зазначила, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду від 27.08.2024 у справі № 120/15468/23, в якому суд виснував, що розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу. 
Так, як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір різниці митних платежів за митною вартістю, задекларованою платником та скоригованою митницею, становить ціна позову складає: 298 467,76 коп.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн.
Отже, враховуючи суму позову: 298 467,76 *1,5% = 4477,02 грн, тобто сума судового збору, що підлягала б сплаті за подання позовної заяви становить 4477,02 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Однак представником Позивача з незрозумілих підстав не було застосовано понижуючого коефіцієнту, хоча позовна заява подавалась через ЄСІТС.
Враховуючи викладене, ставка судового збору, що підлягала б сплаті при поданні позовної заяви становить 4477,02 * 0,8 = 3581 грн 66 коп.
За наданими до суду квитанціями, позивач сплатив судовий збір у сумі 10533,02 грн.
Решта сплачених позивачем за подання позовної заяви грошових коштів у сумі 6951,36 грн (10533,02 грн – 3581,66 грн) є надміру сплаченим судовим збором, який може бути повернуто за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі №520/35802/24. 
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню на користь позивача судового збору у сумі 3581 грн 66 коп.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАР АГРО» (майдан Захисників України, б.7/8, літ.В-4, оф.67, м. Харків, 61001 ЄДРПОУ 43235277) до Вінницької митниці Державної митної служби України (вул. Лебединського, буд. 17, м. Вінниця, Вінницька область, 21034 ЄДОРПОУ 439957544) про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000001/1, прийняте Вінницькою митницею Державної митної служби України.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.02.2025 року № UA401000/2025/000006, прийняту Вінницькою митницею Державної митної служби України.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000047/1, прийняте Вінницькою митницею Державної митної служби України.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.02.2025 року № UA401000/2025/000005, прийняту Вінницькою митницею Державної митної служби України.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАР АГРО» (майдан Захисників України, б.7/8, літ.В-4, оф.67, м. Харків, 61001 ЄДРПОУ 43235277) сплачену суму судового збору у розмірі 3581,66 грн (три тисячі п`ятсот вісімдесят одна гривня 66 коп) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн (п`ять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України (вул. Лебединського, буд. 17, м. Вінниця, Вінницька область, 21034 ЄДОРПОУ 439957544).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. 

Суддя Мельников Р.В.