ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2026 р. справа № 300/1473/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій 

ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), 13.03.2026 звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю відмови відповідача у задоволенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін (а.с.60-61).
Відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_3 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що згідно акту обстеження сімейного стану військовослужбовців із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд від 31.12.2025 №4/5963 комісією відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 проведено обстеження сімейного стану позивача. Комісією встановлено наявність у ОСОБА_2 інших осіб, які можуть здійснювати за ним догляд, а саме: дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 .. Документи чи відомості про наявність інвалідності чи потреби в догляді щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відсутні. Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають за межами території України та позбавлені можливості здійснення догляду за хворим батьком необґрунтовані, оскільки останні не позбавлені можливості забрати хворого батька до свого місця проживання, укласти договір про надання послуг з догляду за хворим батьком з іншою фізичною особою, забезпечити перебування батька у пансіонаті для людей похилого віку, чи вжити будь яких інших заходів з метою виконання свого обов`язку по піклуванню про батьків. Оскільки до рапорту позивача не було додано рішення суду або рішення уповноваженого органу держави про призначення його "опікуном" або "піклувальником", та/або "надавачем соціальної послуги по здійсненню догляду" за його батьком - інвалідом другої групи ОСОБА_2 , то ІНФОРМАЦІЯ_5 залишено без розгляду та відмовлено у звільненні з військової служби позивача. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с.65-68).
Від відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.74-77), в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, аналогічних до наведених ІНФОРМАЦІЯ_6 та вже описаних у цьому рішенні суду вище.
Представник позивача скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив, у якій, зокрема зазначає, що у даному випадку сама потреба батька у постійному сторонньому догляді та відсутність осіб, які зайняті постійним стороннім доглядом за ОСОБА_2 зумовлює необхідність у звільненні сина з військової служби з метою надання постійного стороннього догляду батьку та в подальшому оформлення соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця, який виготовлений в результаті виїзної перевірки комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 31.12.2025 встановлено необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 . Просила суд позов задовольнити (а.с.87-89).
Відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_3 подано до суду заперечення (на відповідь на відзив), у якому зазначає, що представницею позивача не враховано пріоритет захисту Батьківщини. Як зазначила представниця позивача, він перебуває на військовій службі і в ТЦК виконує завдання, які в першу чергу спрямовані на забезпечення діяльності органу, який відповідає за комплектування війська в умовах воєнного стану. Звісно необхідність догляду за членом сім`ї ніким чином не заперечується, проте як встановлено матеріалами справи цю функцію можуть виконувати інші рідні члени сум`ї. Неможливість забезпечення інших членів сім`ї у відповідному догляді не підтверджене належними та допустимими доказами, а саме висновками МСЕК чи ЛКК про їх потребу в сторонньому догляді (а.с.93-94).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не заперечується сторонами.
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №156/25/1926/В від 23.06.2025 батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є особою з інвалідністю другої групи, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 27-28).
Згідно Висновку від 19.09.2025 № 776 (форма № 080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого батьку позивача рекомендовано соціальні послуги - отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 30).
Відповідно до Висновку ЛКК від 19.09.2025 № 776 батько позивача потребує постійного стороннього догляду (а.с. 31).
Згідно акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 31.12.2025 № 4/5963, затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , установлено необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 . В ході перевірки виявлено:
В ході перевірки виявлено: наявність осіб 1 ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , а саме дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Осіб другого ступеня споріднення виявлено не було (а.с.32-33).
У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 02.08.2025, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_6 розірвано, про що 02.08.2025 складено відповідний актовий запис №16 (а.с.35).
Матеріалами справи встановлено, що сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проживає та працює у Республіці Польща. На підтвердження сталих соціально-економічних зв`язків із країною постійного місця проживання надано нотаріально посвідчену копію посвідки на проживання № НОМЕР_2 з офіційним перекладом з польської на українську мову. 27.01.2022 у Республіці Польща складено актовий запис про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який здійснено на підставі українського свідоцтва про шлюб, який зареєстровано в Україні 21.05.2011. Також сестра позивача виховує дитину з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення про одержання державної соціальної допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_9 2011 року народження. Брат ОСОБА_1 - ОСОБА_4 проживає та працює у Сполучених Штатах Америки, що підтверджується копією дозволу на працю на території США з офіційним перекладом з англійської на українську мову (а.с.37-53).
На Рапорт позивача № 110 від 03.02.2026 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо можливості звільнення з військової служби відповіддю від 26.02.2026 № 11/867 повідомив, що , у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою II групи - не погоджено. Підстава: встановлено наявність у ОСОБА_2 інших осіб, які можуть здійснювати за ним догляд, а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Документи чи відомості про наявність інвалідності чи потреби в догляді щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відсутні. Згідно доданих документів до рапорту жодним чином не встановлюється така обов`язкова умова як відсутність членів сім`ї ОСОБА_2 першого ступеня споріднення або те, що члени сім`ї першого ступеня споріднення (дочка та син) самі потребують постійного догляду (а.с. 53).
Позивач вважає такі дії відповідача щодо звільнення його з військової служби протиправними, зазначає, що долучені до поданого рапорту документи в повній мірі підтверджують обставини щодо необхідності здійснення ним постійного догляду за його батьком як особою з інвалідністю ІІ групи, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд зважає на таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову служб" №2232-XII від 25.03.1992 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2232-ХІІ).
Частинами 1, 2, 4, 6 ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: 
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом;
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Стратегія залучення, розвитку та утримання людського капіталу в силах оборони України визначається Міністерством оборони України.
Види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до тепер.
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням дій відповідача щодо відмови в звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком.
Звільнення з військової служби унормоване ст. 26 Закону №2232-XII.
Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під дії воєнного стану, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абзац 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232).
Так, відповідно до п. 2 ч. 12 ст. 26 цього ж Закону військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Системний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю хворих батьків, які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду зокрема за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.
Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413.
Відповідно до абзацу 6 Переліку №413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.
Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 Положення).
Підпунктом 2 п. 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_3 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;
у військових званнях до бригадного генерала та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;
у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;
у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Інструкція №170), визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з п. 12.1 Інструкції №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Пунктом 5 додатку 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, яким визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року №2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року №946;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року №2067, про потребу в постійному догляді;
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення, а розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби має відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.
Наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту.
Суд наголошує, що згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача із рапортом від 03.02.2026, у якому просив про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", а саме через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
До рапорту додано: нотаріально засвідчену копію військового квитка серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_1 ; Витяг з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 ; нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію РНОКІІП ОСОБА_2 ; Витяг з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання; нотаріально посвідчену копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 156/25/1926/В від 23.06.2025; нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 ; нотаріально посвідчену копію висновку № 776 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги і догляду на непрофесійній основі від 19.09.2025; нотаріально посвідчену копію висновку ЛКК № 776 від 19.09.2025; Нотаріально посвідчена копія акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 31.12.2025 № 4/5963; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про одруження ОСОБА_10 з офіційним перекладом з польської мови на українську; нотаріально посвідчену копію повного витягу з актового запису про одруження ОСОБА_10 з офіційним перекладом з польської мови на українську; нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_3 ; нотаріально посвідчену копію РНОКПП ОСОБА_3 ; нотаріально посвідчену копію посвідки на проживання ОСОБА_3 з офіційним перекладом з польської мови на українську; відомості про перетин кордону ОСОБА_3 в період з 01.01.2022 по 30.10.2025; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_9 ; нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_4 ; нотаріально посвідчену копію РНОКПП ОСОБА_4 ; нотаріально посвідчену копію дозволу на працю ОСОБА_4 з офіційним перекладом з англійської мови на українську; відомості про перетин кордону ОСОБА_4 у період з 01.01.2022 по 29.10.2025.
У відповідь на вказаний рапорт ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про відмову у погодженні рапорта на підставі встановлення наявності у ОСОБА_2 інших осіб, які можуть здійснювати догляд, а саме:
дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Відповідач вказує, що документи чи відомості про наявність інвалідності чи потреби в догляді щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні. Таким чином, згідно доданих документів до рапорта жодним чином не встановлюється така обов`язкова умова як відсутність членів сім`ї ОСОБА_2 першого ступеня споріднення або те, що члени сім`ї першого ступеня споріднення (дочка та син) самі потребують постійного догляду (а.с.53).
Звертаючись до суду, позивач оскаржує відмову в звільненні його з військової служби через наявність членів сім`ї першого ступеня споріднення - сестри ОСОБА_3 , яка перебуває на постійній основі за кордоном та проживає в Республіці Польща та - брата ОСОБА_4 , який перебуває на постійній основі за кордоном та проживає в Сполучених Штатах Америки.
У контексті спірних правовідносин, слід наголосити, що сторонами не оспорюється факт того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Так, у акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 31.12.2025, затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 31.12.2025 установлено необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 . В ході перевірки виявлено: наявність осіб 1 ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , а саме дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Осіб другого ступеня споріднення виявлено не було.
Вказане фактично і стало причиною відмови у звільненні позивача з військової служби.
Проте, законодавча конструкція "відсутність інших членів сім`ї", закріплена в абзаці 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII, не може тлумачитися звужено - виключно як їхня юридична чи фізична відсутність (наприклад, смерть або визнання особи безвісно відсутньою). Такий підхід суперечить самій суті та меті запровадження соціальної гарантії, якою є забезпечення догляду за непрацездатною особою.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 сформував правовий висновок, згідно з яким: "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.
При цьому, перелік об`єктивних причин, наведений Верховним Судом, не є вичерпним. Поняття "постійний догляд" за своєю природою вимагає щоденної, безперервної фізичної присутності доглядача поруч із непрацездатною особою для надання їй побутової, соціальної та медичної допомоги. Здійснювати постійний сторонній догляд дистанційно або шляхом епізодичних візитів - неможливо.
Письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, підтверджується, що ОСОБА_7 , має постійне місце проживання та центр життєвих інтересів в Республіці Польща, а ОСОБА_4 , має постійне місце проживання та центр життєвих інтересів в Сполучених Штатах Америки, а тому з об`єктивних, непереборних причин не можуть виконувати обов`язки по здійсненню постійного догляду за ОСОБА_2 в Україні. Отже, об`єктивна нездатність здійснювати догляд через постійне проживання за кордоном є фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити такий догляд. 
Варто наголосити, що ухвалюючи вказані рішення, суд керується правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24.
Застосовуючи висновки Верховного Суду щодо існування "об`єктивних причин", які унеможливлюють здійснення догляду формально ("юридично") наявними родичами, суд чітко констатує: неможливість здійснювати догляд через постійне перебування члена сім`ї за межами України є саме тією об`єктивною і непереборною підставою, що унеможливлює виконання обов`язку з догляду. Відтак, наявність таких родичів за кордоном фактично прирівнюється до їхньої відсутності у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, що виключає правомірність відмови військовослужбовцю у звільненні.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, головним з яких є спільне проживання. Особи, які постійно проживають у різних країнах і не пов`язані спільним побутом, об`єктивно не можуть вважатися членами сім`ї у контексті здатності здійснювати постійний догляд вдома.
Як установлено ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття "постійний догляд" передбачає не епізодичну чи матеріальну допомогу, а щоденну, безпосередню фізичну участь у житті особи, яка потребує догляду, допомогу у самообслуговуванні, забезпеченні її життєвих потреб та безпеки.
За таких обставин, наявність у ОСОБА_2 доньки та сина, які мають також обов`язок виховувати власних неповнолітніх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний розвиток в іншій країні та об`єктивно позбавлені можливості здійснювати постійний догляд за батьком, не є правомірною та достатньою підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби.
Відповідач відмовляючи в задоволенні рапорту через вказану обставину не довів, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_11 ), яка спільно не проживає з її батьком, а постійно мешкає з малолітніми дітьми в Республіці Польща, та ОСОБА_4 , який спільно не проживає з її батьком, а постійно мешкає в Сполучених Штатах Америки, могли б реально здійснювати постійний догляд за її батьком ОСОБА_2 . 
З огляду на це, відмова ІНФОРМАЦІЯ_4 у звільненні ОСОБА_1 за сімейними обставинами, за результатами розгляду його рапорту, оформлений листом від 26.02.2026, є протиправною. Суб`єкт владних повноважень діяв непропорційно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та застосував норму права всупереч її дійсній меті.
Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи, є такою, що підлягає до задоволення.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи, суд зазначає таке.
У даному випадку відповідач розглянув вказаний рапорт позивача та надав йому обґрунтовану відмову у звільненні з військової служби.
Верховний Суд у постанові від 27.02.2025 по справі №380/16966/24 наголосив, що якщо рапорт був розглянутий, то належним способом захисту порушеного права є не зобов`язання розглянути рапорт заново, а зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби.
З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 і п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктами 32-41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 16.03.2025 №3896-6175-7410-5732 (а.с. 68).
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_11 , АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_12 , АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити. 
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_13 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_11 , АДРЕСА_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_11 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок. 
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В.