ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 396/2246/24
провадження № 22-ц/4809/748/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Галайчук Ганни Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року у складі судді Солоненко Т. В. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 455157 від 19.10.2022 в розмірі 89 200 грн та судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Позовна заява мотивована тим, що 19.10.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 455157 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 10 000 грн строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування. 
01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 01022024-1, згідно якого право вимоги за договором № 455157 про надання споживчого кредиту від 19.10.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». 
Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків, в нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 89 200 грн, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 455157 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 19.10.2022в розмірі 89 200 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 000 грн; заборгованість за нарахованими відсотками –79 200 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 19.10.2022 було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 455157, який відповідач підписав одноразовим ідентифікатором та отримав кредитні кошти у сумі 10 000 грн на банківську картку. 
Суд першої інстанції вказав, що позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, а кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а в подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». 
Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, доказів погашення заборгованості чи оспорення договору не надав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості у розмірі 89 200 грн та судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Галайчук Г. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи. 
Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного отримання відповідачем кредитних коштів. 
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало первинних бухгалтерських та банківських документів, які б підтверджували перерахування кредитних коштів саме відповідачу, зокрема виписок по рахунку, платіжних документів або підтвердження завершення платіжної операції відповідно до вимог законодавства про платіжні послуги та електронну комерцію. 
Матеріали справи не містять належних доказів належності банківської картки, на яку нібито були зараховані кошти, саме ОСОБА_1 , оскільки в документах зазначено лише маску картки без можливості ідентифікації її власника. 
Поданий позивачем розрахунок заборгованості є лише внутрішнім документом кредитора та сам по собі не може вважатися належним доказом існування заборгованості чи факту надання кредиту. 

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 89 200 грн, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є юридичною особою, яка здійснює діяльність у сфері кредитування. 
19.10.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 455157 за продуктом «NewShort», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором. 
За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 10 000 грн строком на 365 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,2 % на день, а кошти були перераховані на платіжну картку відповідача. 
Відповідач також підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту. 
Згідно повідомлення ТОВ «Пейтек Україна» від 30.10.2024 кредитні кошти у сумі 10 000 грн були успішно перераховані на платіжну картку клієнта 19.10.2022. 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.02.2024 заборгованість за договором становить 89 200 грн, з яких 10 000 грн — заборгованість за кредитом та 79 200 грн — заборгованість за процентами. 
01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, за яким позивачу перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників та платіжною інструкцією про оплату за договором факторингу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони у зобов`язанні повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) несе передбачені законом наслідки такого порушення, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи підтверджується, щовідповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.04.2019 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зареєстроване як юридична особа 25.06.2007, види економічної діяльності: 64.92 - інші види кредитування (а. с. 29).
19.10.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 455157 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», який підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором А662 19.10.2022 13:47:40 (а. с. 18-27).
Пунктом 1.3.-1.5. договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит у сумі 10 000 грн, строк кредиту 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.1.4 Договору. Сторони погодили графік платежів, що є додатком № 1. Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 455157 від 19.10.2022, відповідач ознайомився з графіком платежів та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 28).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Пейтек Україна» за вих. № 20241030-164 від 30.10.2024, між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022. Відповідно до даного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 19.10.2022 на суму 10 000 грн (а. с. 91).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 455157 від 19.10.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 01.02.2024, заборгованість становить 89 200 грн, яка складається з: 10 000 грн заборгованість за кредитом, 79 200 грн заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 34-40). 
Відповідно до Договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 42-46).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, ТОВ «Селфі Кредит» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 455157 від 19.10.2022 сума загальної заборгованості 89 200 грн (а. с. 47).
Відповідно до платіжної інструкції № 74877 від 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» оплатив ТОВ «Селфі Кредит» згідно договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 суму у розмірі 2 528 538,65 грн (а. с. 49).
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт укладення між сторонами кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів та перехід до позивача права вимоги за спірним зобов`язанням.
Зокрема, наданими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 уклав електронний договір про надання споживчого кредиту, погодив його істотні умови, підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту, а кредитні кошти були перераховані на зазначений у договорі платіжний засіб.
Також у справі наявні належні докази переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу.
При цьому відповідачем не надано доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, сплати заборгованості, оспорення умов договору чи визнання його недійсним, а також не спростовано поданий позивачем розрахунок заборгованості.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів суд відхиляє, оскільки факт перерахування кредитних коштів підтверджується не лише умовами кредитного договору, а й повідомленням ТОВ «Пейтек Україна» про успішне зарахування коштів на платіжну картку клієнта. Вказаний доказ є належним та допустимим у розумінні статей 76–78 ЦПК України та узгоджується з іншими доказами у справі.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинних бухгалтерських документів та банківських виписок не спростовують встановлених судом обставин, оскільки надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують як факт укладення кредитного договору, так і факт надання кредитних коштів відповідачу. При цьому чинне законодавство не встановлює виключного переліку доказів, якими може підтверджуватися факт видачі кредиту за договором, укладеним в електронній формі.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неможливість ідентифікувати належність банківської картки відповідачу, оскільки саме реквізити цієї картки були зазначені відповідачем при укладенні кредитного договору та використані для отримання кредитних коштів. Будь-яких доказів того, що зазначена картка не належала ОСОБА_1 або була використана іншою особою, матеріали справи не містять, а відповідачем таких доказів суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості є лише внутрішнім документом позивача та не підтверджує наявність боргу, також не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки вказаний розрахунок оцінювався судом у сукупності з іншими доказами, а відповідачем не надано власного контррозрахунку заборгованості або доказів неправильності нарахування процентів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині, що оскаржується, без змін.
Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 березня 2026 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію заочного рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Галайчук Ганни Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року без змін.
Поновити дію заочного рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя  С. І. Мурашко 

Судді   С. М. Єгорова

О. І. Чельник