УХВАЛА

29 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 757/39959/23-ц
провадження № 61-5777св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І., розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до Національного банку України про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
У квітні 2024 через ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити у цій справі нове рішення про задоволення позову. Також просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою вирішення виключної правової проблеми. 
У касаційній скарзі також зазначено, що суд першої інстанції допустив до участі у справі особу, яка не підтвердила своїх повноважень на представництво (самопредставництво) відповідача у цій справі. Подані цією особою матеріали не є належним підтвердженням повноважень, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному, зокрема, в ухвалі від 08 червня 2022 року в цивільній справі № 303/4297/20. Само по собі це не є підставою для скасування рішення, однак може бути підставою для постановлення відповідної окремої ухвали в порядку, передбаченому частиною десятою статті 262 ЦПК України.
Клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивував тим, що у практиці Верховного Суду відсутні правові висновки щодо питання застосування норм права у правовідносинах між державними виконавцями та НБУ щодо застосування пункту 15 частини першої статті 42 Закону України «Про Національний банк України». Позивач вважає, що ця справа містить виключну правову проблему в розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України, яка полягає у вирішенні колізії (конфлікту) між конституційними нормами прямої дії щодо обов`язковості виконання судових рішень та спеціальною і імперативною нормою пункту 15 частини першої статті 42 Закону України «Про Національний банк України» з одного боку, та неоднозначно витлумаченими судами нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з іншого боку.
У травні 2024 року НБУ подав до Верховного Суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскаржені судові рішення - залишити без змін.
Також зазначає,що відповідачем на підтвердження повноважень його представника надано до суду належним чином завірені копії таких документів: витяг з наказу НБУ від 16 серпня 2018 року № 3124-к; витяг з посадової інструкції старшого юрисконсульта відділу судового захисту господарської діяльності управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту НБУ; витяг з Положення про відділ судового захисту господарської діяльності управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту НБУ; витяг з Положення про управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту НБУ; витяг з Положення про Юридичний департамент НБУ; витяг з ЄДРПОУ щодо НБУ (безкоштовний запит); належним чином засвідчена копія розпорядження НБУ від 12 лютого 2021 року № 421-ра. НБУ вважає, що зазначені документи належним чином підтверджують повноваження його представника з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 757/34767/23 (провадження № 61-9435сво24).
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2026 року поновлено касаційне провадження у справі;справу призначено до судового розгляду. 
У травні 2026 року НБУ подав клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
При вирішенні цього питання просив врахувати, що справа містить виключну правову проблему, яка полягає у необхідності визначення: меж застосування пункту 7.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 до судових рішень про стягнення судових витрат, присуджених у зв`язку з ліквідаційною процедурою банку; співвідношення цього висновку з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо спеціального та імперативного характеру Закону № 4452-VI; можливості віднесення таких судових витрат до цілей використання коштів ФГВФО за пунктом 2 частини другої статті 20 Закону № 4452-VI; належного порядку виконання таких судових рішень; меж повноважень Національного банку при отриманні платіжної інструкції державного виконавця; умов цивільно-правової відповідальності Національного банку за повернення платіжної інструкції державного виконавця без виконання; необхідності доведення протиправності, моральної шкоди та причинно наслідкового зв`язку у спорах цієї категорії.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що повноваження представника відповідача у цій справі не були належним чином підтверджені, оскільки 20 листопада 2024 року, тобто після подання касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 910/16580/23 (провадження 
№ 12-30гс24), у якій конкретизувала власний висновок, викладений в ухвалі від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20, на яку посилається заявник, зазначивши, що якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесено до Єдиного державного реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є), та не потребують додаткового підтвердження іншими документами, зокрема статутом, положенням, трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією тощо. 
Отже, за обставин підтвердження повноважень представника НБУ наданням відомостей з Єдиного державного реєстру (а. с. 73) представництво відповідача в судах першої та апеляційної інстанцій є належним та не може бути підставою для постановлення окремої ухвали.
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Тлумачення змісту частини п`ятої статті 403 ЦПК України свідчить, що клопотання має містити обґрунтування необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Касаційний суд зауважує, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у справі № 757/34767/23 сформувала правові висновки з питань, якими заявники обґрунтували необхідність передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому відсутні підстави для висновку про наявність у цій справі виключної правової проблеми та необхідність її передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Керуючись статтями 260, 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.
У задоволенні клопотань ОСОБА_1 та Національного банку України про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко