Справа № 459/706/26 
Провадження № 2/459/275/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

04 травня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Штибель А. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором фінансового кредиту № 82763 від 27.09.2019, в сумі 14400 гривень та вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 82763 (надалі – Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Займер» надало відповідачу грошові кошти у сумі 1500 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором. Даний кредитний договір був укладений відповідно до чинного законодавства в електронній формі. ТОВ «Займер» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Відповідач умови договору належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 14400 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 1500 грн, заборгованість за процентами – 900 грн, заборгованість за пенею - 12000 грн. 11.03.2020 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №ЗК-11032020 (надалі - Договір відступлення права вимоги). Згідно вищевказаного Договору відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Займер» включно і до ОСОБА_1 за Договором фінансового кредиту № 82763. Сума заборгованості відповідача після переходу права вимоги становить 14400 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 1500 грн, заборгованість за процентами – 900 грн, заборгованість за пенею - 12000грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив. Враховуючи вищенаведене, представник просить позовну заяву задовольнити.
Ухвалою від 26.02.2026 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача, про що постановлялись відповідні ухвали.
28.04.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи, були повідомлені належним чином.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю №2388999 від 26.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 34). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. 
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. 
Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. 
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки повне рішення виготовлено 4 травня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 28 квітня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 4 травня 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 82763 (надалі - Договір) (а. с. 7-9).
Згідно п. 1.1. Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором.
Згідно п. 1.2 - п. 1.7. Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26.10.2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2% процентів на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www.cly.com.ua/. Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Сума кредиту проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.1. п. 2.3. Договору).
Відповідно до п. 4.3. Договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку до цього даного договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня враховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів.
Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору. Підписанням цього договору клієнт дає свою згоду на те, щоб графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на вебсторінці товариства - https://www.cly.com.ua/. Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п. 6.1., п. 6.3., п. 6.4., п. 6.8. Договору).
Як убачається із п. 7 Договору у ньому містяться відомості про підписання ОСОБА_1 27.09.2019 договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «КL7486».
Згідно додатку № 1 до Договору сторони погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема: строк, на який надано кредит 30 днів, суму кредиту 1500,00 грн, фіксовану процентну ставку за користування кредитом (в день) 2%, суму нарахованих процентів за користування кредитом 900,00 грн, суму нарахованої пені ( у разі наявності прострочення (кількість днів прострочення*5%) 5%, суму коштів до сплати 2400,00 грн. Цей додаток укладений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної зі сторін, та є невід`ємною частиною до Договору ( а. с. на звороті 9).
Додаток № 1 до Договору підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «КL7486» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з довідкою про ідентифікацію, наданої ТОВ «Займер», клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 82763 від 27.09.2019 ідентифікований ТОВ «Займер». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) відбулось 27.09.2019 о 17:06 за допомогою одноразового ідентифікатора KL7486, який було направлено на номер телефону НОМЕР_1 (а. с. 10).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Платежі Онлайн» № 6165/05 від 15.05.2025, 27.09.2019 о 17:06 відбулась успішна транзакція № 26958-31623-57437, зокрема на платіжну карту № НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти у розмірі 1500,00 грн, у графі «опис» зазначено: видача кредиту № 82763 (а. с. на звороті 10).
Також факт перерахування 27.09.2019 ТОВ «Займер» грошових коштів підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» та випискою про рух коштів по рахунку відповідачки за період з 27.09.2019-03.10.2019, згідно з якою 27.09.20219 на платіжну картку емітовану в банку на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 було зараховано платіж у сумі 1500 грн (а. с. 56-58).
Як убачається із розрахунку заборгованості за Договором заборгованість ОСОБА_1 становить 14400,00 грн, з яких 1500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 900,00 грн заборгованість за процентами, 12000,00 грн заборгованість за пенею (а. с. 11).
11.03.2020 між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № ЗК 11032020 (надалі- Договір відступлення права вимоги), у відповідності до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (п. 1.1. Договору відступлення права вимоги) (а. с. 12-16).
Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
Згідно з п. 6.2.3. Договору відступлення права вимоги права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно їх заборгованості. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.
Як убачається зі змісту п. 6.3. Договору відступлення права вимоги, з моменту переходу до нового кредитора прав вимоги, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) кредитора за цими кредитними договорами. Разом з правами вимоги до нового кредитора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які новий кредитор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання боржника.
Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 11.03.2020 до Договору про відступлення прав вимоги ТОВ «Займер» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр боржників кількістю 13225, після чого з урахуванням умов даного договору до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права вимоги до боржників і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 17).
Відповідно до інформації, що міститься у витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги за порядком номером 12853 у реєстрі значиться ОСОБА_1 , загальна заборгованість якої за договором № 82763 від 27.09.2019 складає 14400 грн, з яких 1500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 900,00 грн заборгованість за процентами, 12000 грн заборгованість за пенею (а. с. на звороті 17).
13.02.2026 за вих. № 19570991 на адресу ОСОБА_1 направлено претензію з вимогою погасити заборгованість у сумі 14400 грн (а. с. 18).
Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, боргу не погасив, позивач просить стягнути з нього наявну заборгованість в примусовому поряду у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.
При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. ст. 627-629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно із змісту ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Судом встановлено, що 27.09.2019 між ТОВ «Займер» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №82763, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором надати позичальнику грошові кошти у сумі 1500 грн. строком на 30 днів, а позичальник - повернути позикодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Даний Договір було укладено з використанням інформаційно–телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі та був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «KL7486», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також відповідачкою був підписаний за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «KL7486» додаток №1 до Договору, графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, який містить умови кредитування.
Підписавши Договір та додаток №1, ОСОБА_1 підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що вона умови цілком зрозуміла та прийняла їх.
Відтак, підписавши вищевказаний Договір електронним підписом відповідачка добровільно погодилась у письмовому вигляді на умови кредитування. 
Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту чи особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання договорів. 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету вищевказаний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Із матеріалів справи вбачається, що 27.09.2019 на виконання Договору ТОВ «Займер» було видано ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 1500 грн здійснивши переказ коштів відповідачці на банківську картку № НОМЕР_3 , що стверджується повідомлення ТОВ «Платежі Онлайн» № 6165/05 від 15.05.2025, де у графі «опис» зазначено : видача кредиту № 82763, а також листом АТ КБ «Приватбанк» від 17.04.2026.
Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачкою кредитних коштів, схвалення нею, як умов Договору так і визнання своїх фінансових зобов`язань перед позивачем.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка не приступила до виконання умов Договору, жодні платежі не здійснювала. Отже, свого зобов`язання за Договором вона не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.
Так, із розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість відповідачки за Договором становить 14400,00 грн, з яких: 1500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 900,00 грн заборгованість за процентами, 12000,00 грн заборгованість за пенею.
Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростована відповідачкою в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування, зазначених представником позивача доводів, відповідачкою будь-яких доказів не надано.
Відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено.
Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконала, кредит не повернула, що призвело до виникнення заборгованості.
Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», повідомлена про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1500 гривень слід задовольнити.
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 900 гривень суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.1.3 Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2% процентів на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. 
Як вбачається з Договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 27.09.2019 до 26.10.2019, тобто, кредитор мав право нараховувати відсотки за договором 30 днів, починаючи з дня укладення договору. 
З матеріалів справи вбачається, що проценти нараховувались первісним кредитором ТОВ «Займер» з 27.09.2019 до 26.10.2019, тобто у межах строку, передбаченого Договором.
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
Таким чином, оскільки Договором визначено умови щодо нарахування процентів за користування кредитом та такі проценти нараховувались у межах строку дії договору, суд приходить висновку, що заборгованість по процентах у сумі 900 гривень підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Також позивач просить стягнути з відповідачки пеню за прострочення виконання взятих зобов`язань в сумі 12 000 гривень. 
Так, у п. 4.3 Договору визначено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку до цього даного договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня враховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів.
Разом з тим, відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 758/16162/19 про стягнення заборгованості за договором позики зазначено, що статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц вказано, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
У постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 463/3981/22 зроблено висновок, що: «у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Судом установлено, що позивач просить стягнути з відповідачки пеню за невиконання умов договору. Як убачається із розрахунку заборгованості за договором пеня нараховувалась позивачем після закінчення строку кредитування, встановленого у п. 1.2. Договору, тобто з 27.10.2020 по 03.02.2020 у розмірі 12 000 грн. 
Таким чином, суд вважає, що підстав для стягнення з позичальника пені за невиконання умов договору, яка нарахована позикодавцем після закінчення строку кредитування (тобто після 26.10.2019), немає, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17, від 02 серпня 2023 року у справі № 758/13264/19. Наведена судова практика Верховного Суду щодо порядку обчислення пені є незмінною. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 12 000 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання відсутні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо).
У справі, що розглядається судом встановлено, що ТОВ «Займер» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідачки, що підтверджується укладеним між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» Договором відступлення прав вимоги № ЗК 11032020 від 11.03.2020, витягом з реєстру боржників від 11.03.2020, Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 11.03.2020.
Вищевказаний договір відступлення прав вимоги є дійсним та чинним, відомостей про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні.
Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача по заборгованості, яка виникла за договором про надання фінансового кредиту №82763 від 27.09.2019.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, суму боргу в добровільному порядку не повертає, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 2400 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 1500 гривень, заборгованість за процентами 900 гривень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн та 2622, 40 грн судового збору.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 укладеного між АБ «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», адвоката Усенко М.І., який діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29.08.2012 та ордера серія ВС №1381377 від 02.07.2025, копію акту №568 наданих послуг від 13.02.2026 та детального опису до нього, згідно з якими сума наданих послуг відповідно до договору складає 8000 грн.
Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. 
Варто зауважити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12 травня 2020 у справі N 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відтак, враховуючи вищевикладене, перевіривши зміст наведених документів, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, яка не є складною та є однотипною для адвоката, розглядалася така у спрощеному позовному провадженні, що не потребує значного витрачання часу адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судових засіданнях представник позивача не брав, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 4000,00 гривень. 
Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції №10150 від 17.02.2026 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2622,40 гривень.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 437,07 грн, виходячи з такого розрахунку: 2400 гривень (розмір задоволених позовних вимог) / 14400 гривень (розмір заявлених позовних вимог) х 2622,40гривень (сума сплаченого судового збору)
Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №82763 від 27.09.2019 в розмірі 2400 (Дві тисячі чотириста) гривень, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту становить – 1500 гривень, прострочена заборгованість за процентами – 900 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» судовий збір в сумі 437 (чотириста тридцять сім) гривень 7 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 04.05.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль- Стоцького, буд. 1 корпус 28, 4-й поверх),
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя          М. В. Мельникович