Унікальний номер справи 754/13570/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7342/2026
Головуючий у суді першої інстанції В. В. Бабко 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

06 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю
«Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» 

відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді В. В. Бабко в приміщенні Деснянськогорайонного суду м. Києва, 

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відвідальністю «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі по тексту ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», Товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Товариство свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.08.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 6963057, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в загальному розмірі 20 100,00 грн на умовах повернення та сплати процентів за користування кредитом. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало, надало кредит в обумовленому розмірі. Однак відповідачка у свою чергу, свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. У подальшому 30.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено Договір факторингу № 30.09/24-Ф, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема і за кредитним Договором № 6963057, укладеним з відповідачкою ОСОБА_1 .
У зв`язку з тим, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитом перед відповідачкою у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а відповідачка порушила свої зобов`язання за кредитними договорами, то ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», як новий кредитор, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 6963057 в загальному розмірі 37128,16 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року позов ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» заборгованість у загальному розмірі 37 128,16 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 подано до суду апеляційну скаргу, просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зауважує, що відповідачка ОСОБА_1 кредитний договір № 6963057 від 14.08.2023 з ТОВ «Авентус Україна» в електронному вигляді не укладала та не підписувала, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримувала.
Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачці.
Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачці від ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором № 6963057 від 14.08.2023 та отримання саме відповідачкою вищезазначених коштів.
Серед додатків до позовної заяви також міститься витяг з листа ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 20241014-1/1 від 14.10.2024 про переказ коштів в розмірі 20100 грн на картку НОМЕР_1 . Проте самого договору № 160222-1 від 16.02.2022 (який втратив чинність) про організацію переказу грошових коштів, або договору № 04072024-3 від 04.07.2024 про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку укладеного між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» в матеріалах справи немає.
Відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачкою повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до Договору факторингу № 30.09/24-Ф від 30.09.2024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитодавець) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Відповідно до п. 10.8 Договору факторингу № 30.09/24-Ф від 30.09.2024 вказано, що всі додатки та додаткові угоди до договору становлять його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1 - реєстр боржників, Додаток № 2 - акт приймання-передачі реєстру боржників, Додаток № 3 - акт приймання-передачі документації, Додаток № 4 - інформація з реєстру боржників з додатковою інформацією.
Однак при детальному вивчені матеріалів справи встановлено, що вищезазначені Додатки у матеріалах справи абсолютно порожні бланки/ формуляри (окрім Додатку № 2 - акт приймання-передачі реєстру боржників, який сам по собі ніякої підтверджуючої інформації не несе).
Отже, без повного Реєстру боржників суд позбавлений можливості констатувати, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 дійсно перейшло до позивача.
Оскільки належних доказів використання грошових коштів відповідачем позивач не надав, вважає позовні вимоги є недоведеними.
Розрахунки заборгованості, наданні позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості.
Зауважує, що вивченням розрахунку заборгованості, наданого позивачем від первісного кредитодавця ТОВ «Авентус Україна», вбачаються виконання позичальником умов договору та сплати за кредитним зобов`язанням у повному обсязі та з надлишком. Сумарно позичальником здійснено оплату за договором у розмірі 53 261,73 грн.
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
14.08.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 6963057, укладання якого здійснювалось сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток.
Згідно із істотних умов Договору, сума кредиту становить 20 100,00 грн., строком на 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,299%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою 29653,85% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 8346,10% річних.
Як убачається з листа ТОВ «Пейтек Україна» щодо надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, 14.08.2023 було успішно перераховано на банківська карту відповідачки 20100,00 грн, номер транзакцій в системі 38168341.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір № 6963057 від 14.08.2023 укладений за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства - позикодавцем шляхом ідентифікації позичальника із зазначенням ним своїх персональних даних, та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі.
Доводи апеляційної скарги щодо тієї обставини, що кредитний договір нею не укладався колегія суддів відхиляє, та звертає увагу на наступне. 
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення.
Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб- сторінці (далі -«електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта.
У момент введення коду на Сайті Товариства Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним.
Отже, слід дійти висновку, що для укладання договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору.
Сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови користування коштами, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання та неналежне виконання умов договору, що свідчить про ознайомлення Позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі Відповідачки для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Підписавши договір, Позичальник посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Отже, з огляду на викладене, та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», якою передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною, між Товариством та Клієнтом, був укладений та підписаний.
Апелянтом у апеляційній скарзі заперечується факт перерахування їй кредитних коштів.
Однак, на таке твердження апелянта, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний лист за вих. № 20241014-1/1 від 14.10.2024 надісланий позивачу ТОВ «Пейтек Україна» у якому містяться відомості про зарахування на карту НОМЕР_1 14.08.2023 грошових коштів у сумі 20 100 грн. 
Довідки ТОВ «Прейтек Україна» містить інформацію про здійснення платежу в рамках договірних відносин між первісним кредитором і відповідачем, що безпосередньо свідчить про проведення фінансової операції. Довідка, видана фінансовою компанією, яка є суб`єктом господарської діяльності у сфері надання фінансових послуг, має офіційний характер. Зміст довідки підтверджує факт проведення платежу, що опосередковано свідчить про існування кредитних зобов`язань між сторонами, оскільки платежі зазвичай здійснюються в межах договірних відносин. 
Оскільки ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Окрім того слід зауважити, що саме карта НОМЕР_1 була зазначена в договорі про надання споживчого кредиту № 20241014-1/1 від 14.10.2024 укладеного з ОСОБА_1 . 
Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не є неналежним доказом та не має прийматися судом до уваги. 
Вказаний розрахунок заборгованості виконаний посадовою особою - директором ТОВ «Авентус Україна», він містить його підпис і печатку Товариства, а відповідно даний доказ є належним та допустимим.
Так, відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати в банку виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання нею кредитних коштів.
Окрім того, учасник справи мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо відповідачка не згодна з розрахунками заборгованості, наданими позивачем чи ставить під сумнів правильність доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, вона мала право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, але не скористалася даним правом.
Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги «ФК «Укрглобал-Фінанс» є обґрунтованими.
Щодо нарахування відсотків слід зазначити наступне. 
У частинах 1-3 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У Кредитному договорі сторонами погоджено, що процента ставка за договором є фіксованою; стандартна процента ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору.
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Матеріали даної справи свідчать, що нарахування процентів за Кредитним договором здійснено позивачем на суму основного боргу у розмірі 20 100,00 грн за період з 14.08.2023 по 27 квітня 2024 року включно, що за розрахунком, з урахуванням часткової сплати відповідачкою 53 261,73 грн, дорівнює 37 128,16 грн.
Колегія суддів наголошує, що позовна заява містить чіткий період нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а саме з 14 серпня 2023 по 27 квітня 2024 року включно; нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом здійснене у межах строку кредитування та з урахуванням здійсненої відповідачкою часткової сплати заборгованості за договором. 
Відтак, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо набуття ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» статусу кредитора за кредитним договором.
30.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено Договір факторингу № 30.09/24-Ф, відповідно до умов якої фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 30.09.2024, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуває право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в загальному розмірі 37 128, 16 грн.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно, предметом договору факторингу може бути:
- право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога);
- право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога);
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається, тобто не є необхідним підписання актів приймання-передачі тощо.
У частині 2 ст. 1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією - за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події. Так, зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.
Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.
Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Зазначене підтверджується також постановою КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься у постанови КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.
Право позивача на стягнення заборгованості з відповідачки підтверджено належними та допустимими доказами, що і встановив суд першої інстанції. 
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно встановлено та надано оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу.
За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено усі обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права при винесенні рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, про незаконність чи необґрунтованість рішення не свідчать, а тому відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції. 
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
Судові витрати відповідачки не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає її апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна