ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 569/17494/25 пров. № А/857/47731/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря судового засідання: Богачука Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року, що ухвалила суддя Панас О.В. у місті Рівному, у справі № 569/17494/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, у якому просила суд скасувати постанову № 482 Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради у справі про адміністративне правопорушення від 06 серпня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова № 482 від 06 серпня 2025 року прийнята відповідачем без належного з`ясування фактичних обставин, без доведення події та складу адміністративного правопорушення, а також з порушенням права позивачки на захист.
Позивачка зазначала, що доказами вчинення правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення визначено лише фото, без зазначення їх кількості та без таких даних, які давали б можливість ідентифікувати місце розташування рекламоносія і встановити особисту причетність позивачки до його встановлення.
Також позивачка вказувала, що 05 серпня 2025 року захисник позивачки - адвокат Зражевський О.В. подав до відповідача клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення засідання адміністративної комісії. Незважаючи на це, 06 серпня 2025 року адміністративна комісія розглянула справу за відсутності позивачки та її захисника, не забезпечивши їм можливості ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення, подати докази та реалізувати право на правничу допомогу.
Окрім того, позивачка покликалася на те, що жодним належним та допустимим доказом не доведена причетність позивачки до дій, описаних у протоколі, а саме до самовільного встановлення електронного табло за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 233.
Позивачка також звертала увагу на те, що відповідач необґрунтовано визначив повторність як обставину, що обтяжує відповідальність, оскільки матеріали адміністративної справи не містили доказів того, що станом на час вчинення інкримінованого правопорушення позивачка вже була піддана адміністративному стягненню за однорідне правопорушення.
28 жовтня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області прийняв рішення яким вирішив позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про скасування постанови, задовольнити.
Скасувати постанову № 482 у справі про адміністративне правопорушення від 06 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що при притягненні позивачки до адміністративної відповідальності відповідач не з`ясував і не довів належними та допустимими доказами обставини, які б свідчили про наявність у діях позивачки ознак адміністративного правопорушення, за яке законом встановлена адміністративна відповідальність.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржена постанова винесена без достатніх доказів, а факт порушення позивачкою вимог державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів та правил благоустрою територій населених пунктів належним чином не доведений і не встановлений.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року та відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.
Таку позицію обґрунтовує тим, що протокол про адміністративне правопорушення № 000648 від 24 липня 2025 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а Адміністративна комісія, відповідно до ст. 218 КУпАП, уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 152 КУпАП.
Апелянт зазначає, що позивачку було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи рекомендованим листом. При цьому, за доводами апеляційної скарги, повістку надіслано 30 липня 2025 року, а представник АТ “Укрпошта” намагався вручити рекомендований лист 07 серпня 2025 року, однак поштове відправлення вручене не було.
Також апелянт покликається на те, що позивачка на засідання адміністративної комісії не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі до адміністративної комісії не надходило, а вчинення адміністративного правопорушення та вина позивачки підтверджуються матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення № 000648 від 24 липня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 06 серпня 2025 року постановою Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 482 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 000648 від 24 липня 2025 року, 24 липня 2025 року о 09 год. 30 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 233, виявлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 самовільно встановила рекламоносій, а саме електронне табло, чим порушила вимоги п.п. 5.1.13 Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення № 000648 від 24.07.2025 долучено фото “рекламоносія”.
Оскаржена постанова прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 000648 від 24 липня 2025 року, до якого долучені дві фотографії фасаду будинку, службовий лист від 25 липня 2025 року за вих. № 03-12/587, складений начальником відділу із виявлення незаконно встановлених тимчасових споруд Валькевичем В., та витяг з ЄДР.
У змісті оскарженої постанови відсутні дані про факт подання представником позивачки клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення засідання, а лише констатовано факт відсутності правопорушника при розгляді справи.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна, умисна або необережна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 152 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів та тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян – суб`єктів підприємницької діяльності від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.п. 5.1.13 Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512, на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми, технічні пристрої та технічні елементи, лінійні споруди та антенно-фідерні системи.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не звільняє орган, який розглядає справу, від обов`язку з`ясувати всі істотні обставини, перевірити докази та встановити наявність у діях особи всіх необхідних ознак адміністративного правопорушення.
При цьому, у контексті даної справи, обов`язковими для встановлення є не лише факт існування певного об`єкта на місцевості, а й те, що саме особа, яку притягають до відповідальності, вчинила протиправну дію, у цьому випадку - самовільно встановила рекламоносій.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що адміністративна комісія, приймаючи постанову № 482 від 06 серпня 2025 року, обмежилася посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, дві фотографії фасаду будинку, службовий лист і витяг з ЄДР.
Разом з тим, такі матеріали не підтверджують належним чином, що саме позивачка встановила електронне табло за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 233, а також не містять достатніх даних про її безпосередню причетність до самовільного встановлення цього об`єкта.
На переконання апеляційного суду, фотографії фасаду будинку підтверджують наявність відповідного об`єкта на фасаді або біля фасаду будинку, однак самі по собі не дають можливості встановити особу, яка його встановила, час такого встановлення, правовий режим відповідного об`єкта, а також наявність чи відсутність у позивачки обов`язку отримувати дозвільні документи саме щодо цього об`єкта.
Службовий лист від 25 липня 2025 року за вих. № 03-12/587, складений працівником органу місцевого самоврядування, також не замінює доказів події правопорушення та вини конкретної особи, оскільки відображає позицію посадової особи щодо виявлених обставин, але не встановлює факту самовільного встановлення рекламоносія саме ОСОБА_1 .
Витяг з ЄДР може підтверджувати статус позивачки як фізичної особи - підприємця, однак не підтверджує факту вчинення позивачкою дій, які утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при притягненні позивачки до адміністративної відповідальності відповідач не з`ясував і не довів належними та допустимими доказами обставини, які б свідчили про наявність у діях позивачки складу адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про належне повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову у справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як зазначає апелянт, повістку позивачці було надіслано 30 липня 2025 року рекомендованим листом, однак представник АТ “Укрпошта” намагався вручити відповідне поштове відправлення 07 серпня 2025 року.
При цьому оскаржена постанова прийнята адміністративною комісією 06 серпня 2025 року.
Отже, спроба вручення поштового відправлення, яка, за доводами самого апелянта, відбулася 07 серпня 2025 року, не може підтверджувати своєчасне повідомлення позивачки про засідання адміністративної комісії, яке відбулося 06 серпня 2025 року.
Посилання апелянта на обмежений п`ятнадцятиденний строк розгляду справи, визначений ст. 277 КУпАП, не може бути підставою для звуження прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП, та не звільняє орган, який розглядає справу, від обов`язку забезпечити реальну можливість особи брати участь у розгляді справи, ознайомитися з матеріалами, подати пояснення, докази і клопотання.
Суд першої інстанції також встановив, що в змісті оскаржуваної постанови відсутні дані про факт подання представником позивачки клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення засідання, а лише констатовано факт відсутності позивачки при розгляді справи.
Апелянт у своїй скарзі не навів переконливих аргументів і не подав належних доказів, які б спростовували цей висновок суду першої інстанції.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративна комісія не забезпечила позивачці належної можливості реалізувати право на захист у розумінні ст. 268 КУпАП.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі зазначено про надсилання повістки, у якій вказано про час і місце розгляду адміністративної справи за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, тоді як оскаржена постанова стосується притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.
Наведене додатково підтверджує, що відповідач не довів належного та конкретного повідомлення позивачки саме про розгляд справи за протоколом № 000648 від 24 липня 2025 року за ст. 152 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що формальна відповідність протоколу окремим вимогам до його змісту не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів у справі, однак не має наперед встановленої сили та оцінюється у сукупності з іншими доказами.
Тому сам по собі протокол № 000648 від 24 липня 2025 року не може вважатися достатнім доказом вини позивачки, якщо інші матеріали справи не підтверджують події правопорушення, причинного зв`язку між діями позивачки та встановленням рекламоносія, а також суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган чи посадова особа виносить постанову по справі.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Однак постанова № 482 від 06 серпня 2025 року не містить належного мотивування того, на підставі яких саме доказів адміністративна комісія встановила факт самовільного встановлення електронного табло саме позивачкою, не містить оцінки доказів причетності позивачки до таких дій, а також не відображає вирішення питання щодо поданого захисником клопотання.
Апеляційний суд також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності обставини, яка обтяжує відповідальність.
Зі змісту оскарженої постанови встановлено, що при визначенні розміру стягнення адміністративна комісія зазначила про встановлення обставини, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення, а саме повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що на момент вчинення інкримінованого позивачці діяння існувала постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за однорідне правопорушення, за якою позивачка вже була піддана адміністративному стягненню.
Відсутність таких доказів свідчить про необґрунтованість врахування повторності як обставини, що обтяжує відповідальність.
Окрім того, позивачка вказувала, що 06 серпня 2025 року адміністративною комісією було проведено розгляд трьох справ про адміністративні правопорушення на підставі трьох протоколів від 24 липня 2025 року щодо порушення правил благоустрою за однією адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 233.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим органом чи посадовою особою, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Наведена обставина сама по собі не є визначальною для вирішення цієї справи, оскільки предметом судового контролю є постанова № 482 від 06 серпня 2025 року, однак ця обставина додатково підтверджує те, що висновки адміністративної комісії щодо повторності та обрання виду і розміру адміністративного стягнення не ґрунтуються на належно встановлених обставинах.
Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскарженої постанови, з урахуванням усіх фактичних обставин справи та вимог законодавства.
Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову і скасування постанови № 482 від 06 серпня 2025 року.
Доводи апеляційної скарги зводяться переважно до незгоди відповідача з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та до повторення позиції, викладеної під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Разом з тим, такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, причетності позивачки до самовільного встановлення рекламоносія та порушення права позивачки на захист під час розгляду справи адміністративною комісією.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року у справі № 569/17494/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель