Справа № 344/11798/26 
Провадження № 2-о/344/353/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Бабій О.М.,
секретаря Семенюка А.В.,
за участі заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - 
В С Т А Н О В И В: 

Заявник 23 червня 2026 р. звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 наближатися до заявника не манше як 50 м.;
- заборонити ОСОБА_2 здійснювати дзвінки, надсилати відео, аудіо повідомлення заявнику;
- заборонити ОСОБА_2 розповсюджувати особисту інформацію, яка б принижувала честь та гідність заявника в соціальних мережах.
В обґрунтування заяви зазначається, що з серпня 2025 по лютий 2026 роки заявник та ОСОБА_2 перебували у стосунках та спільно проживали як пара. На даний час заявник одружений та проживає зі своєю дружиною — ОСОБА_4 . Однак, після розірвання стосунків та дізнавшись, що заявник одружився, заінтересована особа почала здійснювати переслідування, надсилати повідомлення, надсилати голосові повідомлення з погрозами та наклепами, порушуючи його особисте та приватне життя. Заінтересована особа систематично здійснює переслідування та надсилає погрози, що заподіє тілесні ушкодження. Також, Заінтересована особа періодично здійснює стеження та переслідування заявника, відвідує його місце проживання, а також, приходить до його місця роботи, де спілкується та розповсюджує співробітникам неправдиву інформацію про заявника. Заявник постійно потерпає від психологічного насильства. Дане насильство проявляється у погрозах життю та здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, вимаганням коштів, приниженням, розповсюдженням неправдивої інформації в соціальних мережах що підтверджується фотознімками повідомлень та відео повідомлень. Ці всі проблеми призвели до того, що заявнику довелося звернутись до лікаря з метою отримання лікування від частих панічних атак.
Заявник в судовому засіданні підтримав подану заяву, також додатково пояснив, що такі дії по відношенню до нього ОСОБА_2 вчиняла в період з 27 квітня 2026 року по 28 травня 2026 року. Після цього він заблокував її в соціальних мережах і не знає чи вона за ним стежить. Крім того, заявниця спеціально шукала його місце перебування, оскільки приходила в кав`ярню де заявник допомагав другу та питала коли на зміну виходить ОСОБА_5 .
Заінтересована особа та її представник в судовому засіданні заперечили вимоги заяви, та повідомили суду, що справді, ОСОБА_6 вчиняла такі дії відносно заявника в період з 27 квітня 2026 року по 28 травня 2026 року, але це була її емоційна відповідь на те, що заявник розірвав з нею стосунки та зрадив її. Через таке потрясіння вона змушена була звернутись за допомогою до лікаря та приймала антидепресанти. Але з червня місця вона не пише, не телефонує заявнику, не шукає зустрічі з ним.
Свідок ОСОБА_7 , який є другом заявника та знайомий із ОСОБА_8 , дав покази в яких зазначив, що він та заявник працювали в одній музичній студії. В день весілля заявника він заміняв його урок гри на гітарі та тоді в студію прийшла ОСОБА_9 і розпитувала де ОСОБА_10 , на що свідок відповів, що ОСОБА_10 сьогодні одружився та пішов додому, на що ОСОБА_11 відповіла, що хотіла його привітати. Наступного дня ОСОБА_10 був не в настрої та засмучений. Також свідок порадив ОСОБА_12 написати ОСОБА_11 повідомлення з вибаченнями, що той і зробив і тоді вже Каріна почала писати ОСОБА_12 повідомлення, записувати відео в яких погрожувала йому, вимагала гроші.
Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
У судовому засіданні судом встановлено, що сторони мали певні особисті стосунки з серпня 2025 року по лютий 2026 року. Стосунки припинилися ініціативи заявника, оскільки в нього була інша дівчина.
Також заінтересована особа визнала, що з 27 квітня 2026 року по 28 травня 2026 року вона справді шукала зустрічі з заявником, писала йому повідомлення та записувала відео застосовуючи психологічний тиск. Причиною такої поведінки була її образа та реакцію на його зраду, внаслідок чого вона змушена була звернутися за медичною допомогою, але жодних доказів, які б підтверджували звернення до лікаря та її важкого психо-емоційного стану ОСОБА_9 суду не надала
Натомість заявник зазначив, що ОСОБА_9 переслідувала його, приходила до нього на роботу, але жодних доказів того, що вона якогось ображала заявника на роботі він не надав, як і не надав точно інформації щодо місця роботи. Також заявник підтвердив, що такі дії відносно нього мали місце починаючи з 27 квітня 2026 року і до 28 травня 2026 року.
Заявник також вважає, що ОСОБА_9 може й зараз його переслідувати, але він її просто не бачить.
Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.
Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.
Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (щодо вчинення домашнього насильства) має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою останнього.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства України та те, що у судовому засіданні не підтверджено саме систематичність домашнього насильства, зокрема його психологічний вид. Так, певні ознаки психологічного насильства мали місце щодо заявника зі сторони заінтересованої особи, але вони припинилися в кінці травня 2026 року, а заяву подано до суду 23 червня 2026 року. Заінтересована особа визнала, що така її поведінка була недопустимою.
Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд вважає, що такі ризик є мінімальними, враховуючи поведінку заінтересованої особи в червні 2026 року.
В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд – 
У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису – відмовити.
Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бабій О.М..