ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 650/1197/25
провадження № 61-8089св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
особа, яка подала заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина ІР»,
особи, які подали апеляційні скарги: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_15 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 березня 2025 рокув складі судді Сікори О. О. та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року в складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Базіль Л. В., Приходько Л. А.,

Історія справи
Короткий зміст заяви про забезпечення позову
У березні 2025 року, до подання позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» (далі - ТОВ «Родина ІР») звернулося з заявою про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що 17 грудня 2018 року між ТОВ «Родина ІР» і ОСОБА_15 укладений договір суборенди землі, за умовами якого орендар ОСОБА_15 передала суборендарю ТОВ «Родина ІР» у строкове та платне користування земельні ділянки загальною площею 335,0454 га строком на 15 років, тобто до 17 грудня 2033 року.
Надалі, всупереч умов договору, на підставі особистих неприязних відносин, орендар за взаємною згодою з власниками земельних ділянок припинила первинні договори оренди землі з орендодавцями шляхом укладення угод про зміну строків договорів оренди землі з 15 років до 6 років 4 місяців та 23 днів.
07 та 21 лютого 2025 року ОСОБА_15 повідомила ТОВ «Родина ІР» про те, що між нею та орендодавцями (власниками земельних ділянок) укладено 18 додаткових угод про зміну строків дії договорів оренди землі, державна реєстрація яких відбулася 29 січня 2025 року.
Укладення зазначених додаткових угод спрямоване на дострокове припинення дії договору суборенди землі від 17 грудня 2018 року. Такі дії порушують права ТОВ «Родина ІР» і негативно впливають на здійснення суборендарем господарсько-виробничої діяльності на орендованих земельних ділянках. Так, на час внесення змін до договорів оренди щодо строків їх дії, земельні ділянки знаходилися під посівами сільськогосподарських культур, здійснених ТОВ «Родина ІР».
На переконання заявника, зміни до договорів оренди землі відбулися без будь-якого законного обґрунтування та економічної необхідності, а фактичне припинення оренди у строки, менші за передбачені договором, є порушенням прав суборендаря на законне користування земельними ділянками. Отже, зміни до договорів оренди внесено з метою припинення дії договору суборенди та передачі землі на користь третіх осіб.
ТОВ «Родина ІР» зазначало, що має намір оскаржити в судовому порядку 18 додаткових угод про зміну строків дії договорів оренди землі, але у разі передачі земельних ділянок третім особам, ця обставина може ускладнити чи унеможливити виконання можливого судового рішення про визнання оспорюваних додаткових угод недійсними. 
ТОВ «Родина ІР» просило:
вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») приймати рішення про державну реєстрацію прав та вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (у тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації інших речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо об`єктів нерухомого майна (земельних ділянок з кадастровими номерами), а саме: 6520980300:03:022:0015, площею 13,1077 га; 6520984000:05:024:0010, площею 5,066 га; 6520984000:05:028:0004, площею 5,0642 га; 6520984000:05:028:0044, площею 5,0601 га; 6520984000:04:007:0007, площею 5,0603 га; 6520980300:03:005:0001, площею 13,4506 га; 6520984000:05:028:0011, площею 5,06 га; 6520984000:05:028:0009, площею 2,2116 га; 6520984000:05:028:0041, площею 2,8501 га; 6520984000:05:028:0008, площею - 5,0686 га; 6520984000:04:007:0016, площею 5,0582 га; 6520984000:05:028:0010, площею 5,0684 га; 6520984000:04:007:0001, площею 5,0583 га; 6520984000:04:007:0003, площею 5,0603 га; 6520984000:04:006:0022, площею 1,8126 га; 6520984000:05:028:0023, площею 3,2648 га; 6520984000:05:028:0007, площею 5,0682 га; 6520984000:05:028:0006, площею 5,0685 га;
заборонити усім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (земельні ділянки з кадастровими номерами), а саме: 6520980300:03:022:0015, площею 13,1077 га; 6520984000:05:024:0010, площею 5,066 га; 6520984000:05:028:0004, площею 5,0642 га; 6520984000:05:028:0044, площею 5,0601 га; 6520984000:04:007:0007, площею 5,0603 га; 6520980300:03:005:0001, площею 13,4506 га; 6520984000:05:028:0011, площею 5,06 га; 6520984000:05:028:0009, площею 2,2116 га; 6520984000:05:028:0041, площею 2,8501 га; 6520984000:05:028:0008, площею 5,0686 га; 6520984000:04:007:0016, площею 5,0582 га; 6520984000:05:028:0010, площею 5,0684 га; 6520984000:04:007:0001, площею 5,0583 га; 6520984000:04:007:0003, площею 5,0603 га; 6520984000:04:006:0022, площею 1,8126 га; 6520984000:05:028:0023, площею 3,2648 га; 6520984000:05:028:0007, площею 5,0682 га; 6520984000:05:028:0006, площею 5,0685 га, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 березня 2025 року заяву ТОВ «Родина ІР» про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») приймати рішення про державну реєстрацію прав та вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (у тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єктів нерухомого майна (земельних ділянок з кадастровими номерами), а саме: 6520980300:03:022:0015, площею 13,1077 га; 6520984000:05:024:0010, площею 5,066 га; 6520984000:05:028:0004, площею 5,0642 га; 6520984000:05:028:0044, площею 5,0601 га; 6520984000:04:007:0007, площею 5,0603 га; 6520980300:03:005:0001, площею 13,4506 га; 6520984000:05:028:0011, площею 5,06 га; 6520984000:05:028:0009, площею 2,2116 га; 6520984000:05:028:0041, площею 2,8501 га; 6520984000:05:028:0008, площею 5,0686 га; 6520984000:04:007:0016, площею 5,0582 га; 6520984000:05:028:0010, площею 5,0684 га; 6520984000:04:007:0001, площею 5,0583 га; 6520984000:04:007:0003, площею 5,0603 га; 6520984000:04:006:0022, площею - 1,8126 га; 6520984000:05:028:0023, площею - 3,2648 га; 6520984000:05:028:0007, площею - 5,0682 га; 6520984000:05:028:0006, площею - 5,0685 га.
Заборонено усім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (земельні ділянки з кадастровими номерами), а саме: 6520980300:03:022:0015, площею 13,1077 га; 6520984000:05:024:0010, площею 5,066 га; 6520984000:05:028:0004, площею 5,0642 га; 6520984000:05:028:0044, площею 5,0601 га; 6520984000:04:007:0007, площею 5,0603 га; 6520980300:03:005:0001, площею 13,4506 га; 6520984000:05:028:0011, площею 5,06 га; 6520984000:05:028:0009, площею 2,2116 га; 6520984000:05:028:0041, площею 2,8501 га; 6520984000:05:028:0008, площею 5,0686 га; 6520984000:04:007:0016, площею 5,0582 га; 6520984000:05:028:0010, площею 5,0684 га; 6520984000:04:007:0001, площею 5,0583 га; 6520984000:04:007:0003, площею 5,0603 га; 6520984000:04:006:0022, площею - 1,8126 га; 6520984000:05:028:0023, площею - 3,2648 га; 6520984000:05:028:0007, площею - 5,0682 га; 6520984000:05:028:0006, площею - 5,0685 га, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Родина ІР» (суборендар) та ОСОБА_16 (орендар) склалися договірні правовідносини, які виникли на підставі договору суборенди землі від 17 грудня 2018 року № б/н. Зміст вказаного договору підтверджує, що орендар передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки загальною площею 335,0454 га, які на момент укладення договору перебували у користуванні орендаря на підставі належним чином укладених та зареєстрованих договорів оренди землі.
Згідно з пунктом 1.1 договору суборенди орендар гарантував, що має право передати зазначені земельні ділянки в суборенду відповідно до норм Закону України «Про оренду землі». Строк дії договору суборенди встановлено на 15 років, тобто до 17 грудня 2033 року, що прямо зазначено в договорі та узгоджується з тривалістю основних договорів оренди.
Зміст договору також підтверджує, що передача земельних ділянок у користування суборендаря була оформлена відповідним актом приймання-передачі від 17 грудня 2018 року, що є додатковим доказом набуття суборендарем законного права на користування земельними ділянками в межах строку дії договору.
Також відповідно до пункту 15 договору суборенди метою використання земельних ділянок визначено ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що передбачає довгострокову діяльність суборендаря, зокрема проведення посівних та збиральних кампаній, що потребують стабільних та прогнозованих умов оренди. У пункті 39 договору суборенди передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. В свою чергу, пункт 39.1 договору суборенди встановлює заборону на розірвання чи дострокове припинення договорів оренди орендарем без письмової згоди суборендаря. Це означає, що орендар не міг самостійно ініціювати чи погоджувати будь-які зміни щодо строків дії договорів оренди без попереднього узгодження з суборендарем.
У період з 29 січня 2025 року до 11 лютого 2025 року орендар уклав із орендодавцями 18 додаткових угод про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, згідно з якими строк оренди було зменшено майже на 9 років - з 15 років (до 17 грудня 2033 року) на 6 років 4 місяці та 23 дні (до 28 лютого 2025 року). Таким чином, дії ОСОБА_16 фактично спрямовані на припинення прав суборендаря ТОВ «Родина ІР» на користування земельними ділянками, що є порушенням умов договору суборенди та законодавства України.
Про зміну строків оренди суборендар дізнався лише 07 та 21 лютого 2025 року, коли отримав повідомлення орендаря, датовані 31 січня 2025 року, 7 лютого 2025 року та 11 лютого 2025 року. Вказані повідомлення свідчать про те, що орендар уклав угоди про зміну строків оренди та зареєстрував їх державним реєстратором без попереднього повідомлення та погодження з суборендарем, що суперечить як умовам договору, так і вимогам статей 525, 526, 629 ЦК України щодо належного виконання зобов`язань.
На момент укладення додаткових угод та зміни строків оренди, на земельних ділянках перебували посіви сільськогосподарських культур, що підтверджується статистичною звітністю товариства та документами про списання насіннєвого матеріалу. Вказані обставини є доказом того, що орендар діяв всупереч інтересам суборендаря, оскільки дострокове припинення права користування земельними ділянками ставить під загрозу господарську діяльність позивача та завдає йому прямих збитків.
За таких обставин, існує достатньо підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд має право забезпечити позов, якщо його невжиття може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення. заявник має обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_16 продовжить змінювати строки оренди щодо інших земельних ділянок, а також може вчинити додаткові дії щодо подальшої передачі орендних прав третім особам.
На момент звернення з заявою до суду вже здійснено державну реєстрацію змін строку оренди щодо 18 земельних ділянок, що свідчить про реальну загрозу подальших аналогічних дій, які можуть призвести до позбавлення ТОВ «Родина ІР» прав користування земельними ділянками в повному обсязі. Тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 150 ЦПК України існують підстави для застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчинення реєстраційних дій щодо зазначених земельних ділянок до набрання законної сили судовим рішенням.
При цьому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони проведення реєстраційних дій є пропорційним та необхідним засобом захисту прав ТОВ «Родина ІР», адже запобігає можливості подальшого неправомірного відчуження прав на орендовані земельні ділянки та унеможливлює ухилення ОСОБА_16 від виконання можливого судового рішення.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 оскаржили її в апеляційному порядку, подавши окремі апеляційні скарги.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_15 задоволено частково. Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 березня 2025 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що 17 грудня 2018 року між орендарем-фізичною особою ОСОБА_15 і ТОВ «Родина ІР» укладений договір суборенди землі, за умовами якого орендар передала в строкове платне користування суборендарю земельні ділянки в межах територій Новопавлівської, Новокалузької, Білоусівської сільських рад Великоолександрівського району Херсонської області, загальною площею 335,0454 га, які знаходяться в користуванні орендаря на підставі договорів оренди землі, укладених з власниками земельних ділянок. Сторонами погоджений строк дії договору суборенди - 15 років до завершення договору оренди, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.
31 січня, 07 та 11 лютого 2025 року ОСОБА_15 направила на адресу ТОВ «Родина ІР» письмові повідомлення про припинення суборенди земельних ділянок з кадастровими номерами 6520980300:03:022:0015, площею 13,1077 га; 6520984000:05:024:0010, площею 5,066 га; 6520984000:05:028:0004, площею 5,0642 га; 6520984000:05:028:0044, площею 5,0601 га; 6520984000:04:007:0007, площею 5,0603 га; 6520980300:03:005:0001, площею 13,4506 га; 6520984000:05:028:0011, площею 5,06 га; 6520984000:05:028:0009, площею 2,2116 га; 6520984000:05:028:0041, площею 2,8501 га; 6520984000:05:028:0008, площею 5,0686 га; 6520984000:04:007:0016, площею 5,0582 га; 6520984000:05:028:0010, площею 5,0684 га; 6520984000:04:007:0001, площею 5,0583 га; 6520984000:04:007:0003, площею 5,0603 га; 6520984000:04:006:0022, площею 1,8126 га; 6520984000:05:028:0023, площею 3,2648 га; 6520984000:05:028:0007, площею 5,0682 га; 6520984000:05:028:0006, площею 5,0685 га, зазначивши про укладення з власниками землі додаткових угод до договорів оренди землі, якими змінено строк дії цих договорів та припинення з огляду на це дії договору суборенди.
Зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи свідчать, що між сторонами у справі виник спір про право ТОВ «Родина ІР» суборенди стосовно зазначених земельних ділянок. Тому, з огляду на викладені Товариством обставини, якими заявник обґрунтував вимоги про забезпечення позову, звернення до суду з відповідною заявою направлено на відновлення порушеного, на думку ТОВ «Родина ІР», права користування землею, яка може бути передана на користь третіх осіб. За таких обставин, суд першої інстанцій обґрунтовано вважав, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на користь Товариства, призвести до порушення прав, законних інтересів заявника.
На переконання апеляційного суду, вжиті заходи забезпечення позову є необхідними та співмірними з наведеними у заяві про забезпечення позову вимогами та забезпечать поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ «Родина ІР» в разі задоволення позовних вимог.
За таких обставин, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції у відповідній частині та вважав, що ефективним способом забезпечення позову у цій справі є заборона на вчинення дій, спрямованих на передачу у володіння та користування третім особам спірних земельних ділянок шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок.
Разом з цим, апеляційний суд вказав, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються інтереси позивача/заявника на випадок, коли відповідач діятиме недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення або утруднення його виконання у разі задоволення позовних вимог. Спір опосередковано виник внаслідок дій власників земельних ділянок, які зажадали змінити строки раніше укладених договорів оренди землі, що на думку Товариства, вплинуло на його права й інтереси та створило підстави для ініціювання судового розгляду справи, а тому доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про те, що заборона вчинення реєстраційних дій фактично обмежує їх право розпоряджатися своїм майном, є неприйнятними. З цих же підстав не можна погодитися з доводами апеляційних скарг про те, що, оскільки між власниками землі та суборендарем відсутні правовідносини, то ця обставина унеможливлює вжиття заходів забезпечення позову.
Водночас апеляційний суд погодився із доводами апеляційної скарги ОСОБА_15 про те, що, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали помилково вдався до аналізу положень договору суборенди від 17 грудня 2018 року та встановив обставини й частково дійшов висновків, які перебувають поза межами розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, передбаченими главою 10 розділу І ЦПК України (стосуються питань щодо порушення прав Товариства, які підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті). Тому з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції підлягають виключенню відповідні висновки як такі, що є передчасними.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У червні 2025 року ОСОБА_15 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити судове рішення про відмову ТОВ «Родина ІР» у задоволенні заяви щодо забезпечення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди порушили норми процесуального права, а саме: частини другої статті 149, частини четвертої статті 263 ЦПК України;
суди проігнорували висновки, які викладені у постановах Верховного Суду, щодо застосування частини другої статті 149 ЦПК України;
застосування заходів забезпечення позову є можливим лише у разі наявності підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. ТОВ «Родина ІР» зазначило, що буде звертатися до суду з вимогами про визнання додаткових угод недійсними та скасування реєстрації змін, і звернулось до суду саме з такими вимогами, без жодних додаткових вимог. Тобто в разі задоволення позовних вимог ТОВ «Родина ІР» судовим рішенням будуть визнані недійсними додаткові угоди до договорів оренди землі та скасовані реєстраційні дії. Проте вимоги ТОВ «Родина ІР» не містять вимог зобов`язального характеру, а тому у разі задоволення позовних вимог рішення суду не потребуватиме примусового виконання. Таким чином, не застосування судом заходів забезпечення позову, не впливає на виконання рішення суду за результатами розгляду позовних вимог, їх не застосування ані унеможливлює виконання рішення, ані утруднює його виконання. Суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули;
для вжиття заходів забезпечення позову має існувати реальна загроза та реальні обставини, які свідчать про можливість невиконання/утруднення виконання можливого судового рішення на користь позивача. Це має підтверджуватись належними та допустимими доказами. ТОВ «Родина ІР» до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не надало жодних доказів на підтвердження реальної загрози та наявності підстав для вжиття заходів забезпечення майбутнього позову. При цьому, мають значення докази, подані до заяви про забезпечення позову, а не подані на стадії апеляційного перегляду із порушенням строку їх подання та без обґрунтування поважності причин пропуску строку їх подання, що є підставою відмови у прийнятті відповідних доказів. Фактично підставами вжиття заходів забезпечення позову, без підтвердження доказами, суд першої інстанції визнав: нібито можливість продовження зміни строків оренди щодо інших земельних ділянок (не тих ділянок, щодо яких вжито заходи забезпечення позову); вчинення додаткових дій щодо подальшої передачі орендних прав третім особам. Проте такі підстави є необґрунтованими і не підтверджені доказами. Крім того, скаржник не є власником земельних ділянок, щодо яких вжито заходи забезпечення позову, а тому вона не має права розпоряджатись та передавати права на них третім особам;
при розгляді заяви про забезпечення позову суд не розглядає позовні вимоги по суті, не встановлює факти порушення прав заявника, факти порушення умов договору та не оцінює докази, не визнає доведеними ті чи інші обставини. Тому суд першої інстанції не повинен був встановлювати факти порушень умов договору чи прав позивача. Апеляційний суд погодився з тим, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції помилково вдався до аналізу положень договору суборенди від 17 грудня 2018 року та встановив обставини й частково дійшов висновків, які перебувають поза межами розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, передбаченими главою 10 розділу І ЦПК України. Тому суд апеляційної інстанції правильно виключив відповідні висновки з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції. При цьому виключено було й ту частину, якою суд першої інстанції обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Водночас апеляційний суд не навів мотивів та підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Таким чином, апеляційний суд фактично скасував обґрунтування/мотивування суду першої інстанції щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, проте залишив без змін вжиті заходи забезпечення позову;
заява ТОВ «Родина ІР» про забезпечення позову має за мету зловживання процесуальними правами та порушення прав інших осіб задля задоволення власної вигоди (незаконного обробітку землі та отримання доходу) допоки тривають судові спори;
наразі у ТОВ «Родина ІР» немає права користуватись земельними ділянками, щодо яких вжито заборону, і заходи забезпечення позову не зберігають такого права. Неправомірні дії ТОВ «Родина ІР», які пов`язані із наявністю вжитих заходів забезпечення позову, порушують права та інтереси скаржника, адже Товариство не повернуло їй земельні ділянки за актами приймання-передачі, відповідно вона не може повернути їх власникам. Неповернення скаржником земельних ділянок є підставою для висновку, що саме вона неправомірно продовжує орендні відносини та використання земельними ділянками, а у скаржника існуватиме перед власниками земельних ділянок зобов`язання щодо виплати орендної плати.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У серпні 2025 року від ТОВ «Родина ІР» до суду надійшов відзив, в якому Товариство просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що: 
оскаржувані судові рішення узгоджуються із вимогам статей 149, 150, 151, 152, 260, 263 ЦПК України, є законними та обґрунтованими, а тому не підлягають скасуванню;
доводи касаційної скарги про те, що суди порушили норми процесуального права, а саме частини другу статті 149, частини четвертої статті 263 ЦПК України, є безпідставними;
ТОВ «Родина ІР» має обґрунтовані підстави для звернення із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, з метою запобігання реальної загрози вчинення ОСОБА_15 дій щодо позбавлення Товариства права користування земельними ділянками згідно з договором оренди землі. Слід зазначити, що метою використання земельних ділянок за договором суборенди землі є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, вказані земельні ділянки, які перебувають в користування Товариства, засіяні сільськогосподарськими культурами. Отже, невжиття/скасування заходів забезпечення позову ставить під загрозу здійснення ТОВ «Родина ІР» господарсько - виробничого процесу із вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках, які перебувають в користуванні Товариства на підставі укладеного договору суборенди землі. Саме з метою недопущення подальшої державної реєстрації відчуження права користування перелічених земельних ділянок, які передані в суборенду заявнику та перебувають в оренді у ОСОБА_16 , ТОВ «Родина ІР» звернулось з заявою про забезпечення позову;
враховуючи, що спір виник щодо земельних ділянок, які перебувають в користуванні ТОВ «Родина ІР» на праві суборенди та за якими, всупереч вимогам ЦК України, шляхом умисного зловживання правом, ОСОБА_15 заручившись підтримкою, зокрема і осіб, які подали апеляційні скарги, намагається припинити право суборенди з 01 березня 2025 року. На момент звернення до суду здійснено державну реєстрацію змін до договорів оренди 18 земельних ділянок із 57. Необхідно констатувати, що ОСОБА_16 за наявності договорів оренди та додаткових угод до них стосовно зміни строку дії договорів продовжила б вчиняти дії щодо зміни термінів дії договорів оренди та реєстрації змін до договорів на 39 земельних ділянок, які передано в суборенду заявнику;
зважаючи на фактичні обставини справи та зловживання ОСОБА_16 правом щодо передання земельних ділянок в суборенду, тобто вчинення правочинів на шкоду ТОВ «Родина ІР» та порушення його майнових прав та інтересів, у заявника були обґрунтовані підстави (вже не припущення) щодо переоформлення права користування вказаними земельними ділянками, які підтверджено відповіддю відділу «ЦНАП» Вископільської селищної ради, не лише щодо того, що ОСОБА_16 продовжить вчиняти дії щодо подальшої державної реєстрації змін до договорів оренди на 39 земельних ділянок, а і щодо того, що вона здійснить перереєстрацію права користування земельними ділянками (іншого речового права) на СТОВ «Надія» (підприємство бенефіціарним власником якого є ОСОБА_16 ). Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову/скасування заходів забезпечення позову призведе до повторного (а можливо, і неодноразового) вчинення відповідачами/особами, які подали апеляційні скарги, дій щодо відчуження майнових прав на суборендовані ТОВ «Родина ІР» земельні ділянки іншим особам, з метою неможливості виконання судового рішення. Отже, ТОВ «Родина ІР» не зможе належним та ефективним способом захистити порушені права в подальшому;
заборона проведення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема й нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому з метою збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 150 ЦПК України, відповідатиме меті застосування правового інституту забезпечення позову та позовним вимогам;
ТОВ «Родина ІР» як позивач у позовній заяві пред`явив вимоги щодо визнання недійсними додаткових угод та скасування рішень про державну реєстрацію. Оскільки позивач звернулись до суду із позовними вимогами немайнового характеру, а судове рішення, у разі задоволення позовних вимог, не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку, така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, адже позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Таким чином, заявлений захід забезпечення позову, як заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, є обґрунтованим, адекватним та відповідає предмету заявленого позову.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 650/1197/25 та витребувано з суду першої інстанції матеріали справи про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, за заявою ТОВ «Родина ІР».
У вересні 2025 року матеріали справи № 650/1197/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2026 року у задоволенні клопотання ТОВ «Родина ІР» про долучення доказів до матеріалів справи відмовлено, справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 03 липня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Позиція Верховного Суду
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У частині першій, четвертій статті 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що:
«умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що:
«43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.
46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […]
54. Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, як уже зазначалося вище, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного договору, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права.
55. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачкою спірної квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.
57. Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
звертаючись з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ТОВ «Родина ІР» зазначало, що між Товариством і ОСОБА_15 укладений договір суборенди землі, за умовами якого орендар ОСОБА_15 передала суборендарю ТОВ «Родина ІР» у строкове та платне користування земельні ділянки загальною площею 335,0454 га строком на 15 років, тобто до 17 грудня 2033 року. Надалі, всупереч умов договору, на підставі особистих неприязних відносин, орендар за взаємною згодою з власниками земельних ділянок припинила первинні договори оренди землі з орендодавцями шляхом укладення угод про зміну строків договорів оренди землі з 15 років до 6 років 4 місяців та 23 днів. 07 та 21 лютого 2025 року ОСОБА_15 повідомила ТОВ «Родина ІР» про те, що між нею та орендодавцями (власниками земельних ділянок) укладено 18 додаткових угод про зміну строків дії договорів оренди землі, державна реєстрація яких відбулася 29 січня 2025 року. Укладення зазначених додаткових угод спрямоване на дострокове припинення дії договору суборенди землі від 17 грудня 2018 року. Такі дії порушують його права і негативно впливають на здійснення суборендарем господарсько-виробничої діяльності на орендованих земельних ділянках (на час внесення змін до договорів оренди щодо строків їх дії, земельні ділянки знаходилися під посівами сільськогосподарських культур). ТОВ «Родина ІР» наголошувало, що воно має намір оскаржити в судовому порядку 18 додаткових угод про зміну строків дії договорів оренди землі, але у разі передачі земельних ділянок третім особам, ця обставина може ускладнити чи унеможливити виконання можливого судового рішення про визнання оспорюваних додаткових угод недійсними;
апеляційний суд, змінюючи ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову в мотивувальній частині, але погоджуючись з результатом розгляду заяви по суті, вказав, що зміст заяви про забезпечення позову та долучені до неї докази свідчать, що між сторонами у справі виник спір про право суборенди ТОВ «Родина ІР» стосовно зазначених земельних ділянок. З огляду на викладені Товариством обставини, якими заявник обґрунтував вимоги про забезпечення позову, звернення до суду з відповідною заявою направлено на відновлення порушеного права користування землею, яка може бути передана на користь третіх осіб, та реальність таких дій;
також суди вважали, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь Товариства, призвести до порушення прав, законних інтересів заявника. Вжиті заходи забезпечення позову є необхідними та співмірними із наведеними у заяві про забезпечення позову вимогами та забезпечать поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ «Родина ІР» у разі задоволення позовних вимог. Заборона на вчинення дій, спрямованих на передачу у володіння та користування третім особам спірних земельних ділянок шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок є ефективним способом забезпечення позову у цій справі;
аналіз змісту оскаржених судових рішень свідчить, що суди не з`ясували предмет позову, який відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України, повинен був поданий ТОВ «Родина ІР» протягом десяти днів. Разом з тим, нез`ясування предмету позовних вимог ТОВ «Родина ІР» унеможливлює можливість проведення оцінки співмірності вимог заяви про забезпечення позову із пред`явленими вимогами позову і відповідності характеру порушеного права позивача.
За таких обставин ухвалу суду першої інстанції у незміненій частині та постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм процесуального права. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в незміненій частині та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_15 задовольнити частково.
Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 березня 2025 року у незміненій частині та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З моменту ухвалення постанови касаційного суду ухвала Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 березня 2025 року у незміненій частині та постанова Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко