Справа № 650/54/23
провадження № 1-кп/650/4/26

ВИРОК
іменем України

22 травня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
із секретарем – ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в спеціальному судовому провадженні кримінальне провадження № 12022230000002417 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Суханове Бериславського району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, раніше не судимого, документованого паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі – РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи в порушення вимог п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, – установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:
-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі – Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави – України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.
31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98- ВР та Федеральним Законом РФ від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору РФ зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року (далі – Резолюція 3314, однією з мов підписання Резолюції): «Применение вооруженной силы государством первым в нарушение Устава является primafacie свидетельством акта агрессии». 
Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.
До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська. Луганська. Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська. Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі – АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
22 лютого 2022 року президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил (далі – ЗС) РФ за межами РФ, яке було задоволено.
24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині ранку президент РФ публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.
24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України № 341/2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
15.08.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» затверджено Указ Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб.
Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
У подальшому Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2915-IX від 07.02.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, який наразі діє.
Так, 24.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин указаної території.
Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (далі – тимчасово окупована територія) – це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 14 від 13.01.2023) Бериславський район Херсонської області, у т.ч. територія села Раківка Бериславського району визнано тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Під окупацією Бериславський район Херсонської області перебував у період часу з 27.02.2022 року по 11.11.2022 року. 
Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, ОСОБА_5 , являючись громадянином України, фактично проживаючи на території села Раківка Бериславського району Херсонської області, будучи достеменно проінформованим та розуміючи факт захоплення села Раківка та Бериславського району Херсонської області збройними силами РФ, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, будучи обізнаним про те, що Херсонська область є невід`ємною складовою частиною України, порядок утворення органів виконавчої влади регулюється виключно Конституцією України та законами України, не пізніше початку березня місяця 2022 року, реалізуючи прямий умисел, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Бериславського району Херсонської області країною-агресором, а саме: в окупаційній адміністрації держави-агресора посади так званого «голови Раківської сільської ради військово-цивільної адміністрації Бериславського адміністративного району Херсонської області» (мовою оригіналу: Глави Раковского сельского совета военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонської області).
В судовому засіданні прокурор підтримав обвинувачення, вказав про доведеність вини обвинуваченого зібраними в ході досудового розслідування доказами, які були досліджені судом у відкритому судовому засіданні, а також показаннями свідків, та просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати будь-які посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання.
Захисник у судовому засіданні просив ухвалити вирок відповідно до вимог закону на підставі наданих суду доказів.
Обвинувачений на судове засідання не з`явився, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2023 року у справі № 490/1458/23 проведено у спеціальному порядку, а судовий розгляд справи здійснений у спеціальному судовому провадженні, за його відсутності, відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 січня 2024 року, у зв`язку з чим суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом в ході здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченого та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченому, брав участь у кожному судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд справи по суті. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.
Впродовж усього судового розгляду справи інформація про відповідні процесуальні документи та повістки про виклик обвинуваченого до суду завчасно публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті суду, в порядку передбаченому абз. 6 частини третьої статті 323 КПК України, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з їх змістом.
Після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження та до ухвалення вироку у справі обвинувачений до суду не з`являвся та не був до нього доставлений, що свідчило про відсутність підстав для переходу суду до судового розгляду згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.
З матеріалів справи суд також встановив, що обвинувачений мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. 
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченого, який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (частина третя статті 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Отже, зважаючи на виконання судом усіх передбачених наведеними положеннями кримінального процесуального законодавства вимог щодо проведення спеціального судового провадження, кримінальне провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, а обставини причетності останнього до інкримінованого йому кримінального правопорушення, перевірені у відкритому судовому засіданні, із дотриманням засад кримінального провадження та за активної участі захисника. 
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується такими наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Відповідно до протоколу огляду від 06 лютого 2023 року проведено огляд публікації, розміщеної у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 о 23:53.
Під час огляду встановлено, що публікація містить текст російською мовою, два відеозаписи та три фотозображення. У текстовій частині публікації йдеться про обстріл 19 липня села Раківка Херсонської області, пошкодження цивільної інфраструктури, зокрема школи, а також містяться твердження про те, що обстріл нібито здійснювався не по військових об`єктах рф, а по цивільних об`єктах.
У ході перегляду відеозапису з назвою «видео #1» загальною тривалістю 4 хвилини 59 секунд на 2 хвилині 37 секунді зафіксовано чоловіка, підписаного на відео як « ОСОБА_7 , глава Раковского сельсовета». На відеозаписі зазначений чоловік повідомляє про обставини обстрілу села Раківка, пошкодження школи та клубу. Зовні ця особа схожа на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, на долучених до публікації фотозображеннях зафіксовано пошкоджені будівлі, зображення транспортного засобу, обведеного червоним кольором, а також знімок місцевості із координатами 46°56'16"N 33°15'07"E. На одному з кадрів відеозапису також міститься напис російською мовою: «ВСУ целенаправленно бьет по мирному населению Херсонской области: пострадала гражданская инфраструктура и фермерские угодья».
Відповідно до протоколу огляду від 19 травня 2023 року проведено огляд відеозапису, розміщеного на відеохостингу «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 
Під час огляду встановлено, що за вказаним посиланням відкривається відеоролик під назвою «Печальные события в селе Раковка Херсонская область» тривалістю 07 хвилин 15 секунд. Відео розміщене на ютуб-каналі « ОСОБА_7 », який на момент огляду мав 12,6 тисяч підписників, було викладене 30 квітня 2023 року та мало близько 10 тисяч переглядів.
У ході перегляду відеозапису встановлено, що на початку відео фоновий голос автора повідомляє: «Сегодня 30 апреля 23 года... Мы находимся в Краснодарском крае...». Надалі автор зазначає, що у відеозаписі використані матеріали, зняті у селі Раківка Бериславського району Херсонської області 19 липня 2022 року, та висловлює твердження щодо обставин обстрілу села Раківка.
Зокрема, з 01 хвилини 01 секунди автор відео говорить, що точно невідомо, хто обстріляв Раківку, чи перебували там українські військові, а з 01 хвилини 22 секунди стверджує, що 19 липня обстріл здійснила Україна. Також автор висловлює міркування про те, що під час такого обстрілу могли загинути мирні люди.
У проміжку з 02 хвилини 13 секунди до 03 хвилини 13 секунди автор відеозапису висловлює судження щодо причин початку війни, зазначаючи, що Україна почала «дружить с вечными врагами россии», мала наміри «напасть на россию», «Крым забрать» та «Донбасс отвоевать». При цьому автор вказує, що війна, на його думку, могла початися значно раніше, а також стверджує, що у школі не було жодного солдата та жодного патрона.
У проміжку з 04 хвилини 34 секунди до 05 хвилини 07 секунди автор відео говорить, що пошкодження нібито спричинили «американские хаймерсы», посилаючись на те, що сапери начебто знайшли залишки ракети із написами англійською мовою та позначенням виробництва США.
У проміжку з 05 хвилини 49 секунди до 06 хвилини 25 секунди автор відеозапису згадує ОСОБА_8 , називаючи його «гордостью нашей школы», та зазначає, що його «сделали предателем». У цьому ж фрагменті автор говорить: «кого он предал, я так не знаю, то же самое как и я. Мы люди советские, мы за дружбу со всеми народами советского союза».
На 06 хвилині 26 секунді відеозапису в кадрі з`являється чоловік віком приблизно 60-65 років, у біло-чорній бейсболці та світлій сорочці. Під час огляду здійснено фотографування екрана комп`ютера, фотознімки долучено до протоколу.
Відповідно до протоколу огляду публікації від 19 травня 2023 року проведено огляд публікації, розміщеної у соціальній мережі «Telegram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 
Під час огляду встановлено, що за вказаним посиланням відкривається публікація телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_7 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 », яка містить відеозапис тривалістю 02 хвилини 37 секунд та була опублікована 22 липня 2022 року о 16:03.
У ході перегляду відеозапису встановлено, що на 01 хвилині 59 секунді коментар надає невідомий, ніяк не підписаний чоловік віком приблизно 60-65 років, який повідомляє, що працював у школі «физруком и военруком». Зазначений чоловік зовні схожий на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Крім того, під час огляду зафіксовано, що відеоролик у лівому нижньому куті має підпис російською мовою: «ОБСТРЕЛЫ ВСУ нанесли удары по с. Раковка», а у правому верхньому куті міститься назва інтернет-телеканалу «Таврия Херсон». У протоколі також наведено відомості про те, що телеканал «Таврия» є засобом російської пропаганди, створеним окупаційною адміністрацією Херсонської області після захоплення частини території області збройними формуваннями рф.
Відповідно до протоколу огляду публікації від 18 травня 2023 року проведено огляд вебсторінки, розміщеної на сайті «Evocation.Info» за посиланням evocation.info/zmievsky-sergey.
Під час огляду встановлено, що після введення зазначеного посилання у браузері відкрилася сторінка вебсайту « ОСОБА_9 » із написом « ОСОБА_7 ». На сторінці розміщено фотозображення чоловіка віком приблизно 60-65 років у білій сорочці та кепці, який зовні схожий на ОСОБА_5 .
Під фотозображенням на вебсторінці наведено анкетні та ідентифікаційні дані особи, зокрема зазначено прізвище, ім`я та по батькові - « ОСОБА_10 », місце народження - Херсонська область, Бериславський район, село Раківка, місце проживання - АДРЕСА_1 , а також відомості про паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, контактні дані та рід діяльності - «сотрудник оккупационной администрации с. Раковка, Херсонская область».
Крім того, під час огляду сторінки встановлено, що у розділі «Трудовой путь» зазначені відомості про те, що ОСОБА_5 є пенсіонером органів внутрішніх справ, у 2022 році був «участковым инспектором полиции», «сотрудником органов внутренних дел», а також «старостой с. Раковка от оккупационной администрации рф». У лівій частині сторінки також містяться посилання на соціальні мережі «ВКонтакте», «Одноклассники», «Facebook» та «YouTube».
У розділі «Политический путь» зазначено, що ОСОБА_5 був пов`язаний із «Раковским сельским советом народных депутатов» та членством у «Прогрессивной социалистической партии Украины».
У розділі «Коллаборационистская деятельность» на вебсторінці вказано, що ОСОБА_5 добровільно почав співпрацювати з окупаційними військами, відкрито підтримував ідеї «русского мира» та дії рф на окупованих територіях. Також у цьому розділі містяться твердження про його сприяння окупаційним військам, передання інформації про місця проживання працівників правоохоронних органів, учасників АТО/ООС та їхніх родичів, використання квадрокоптера, отриманого від окупаційної влади, надання окупаційним військам місць для проживання, а також про поширення ним тверджень щодо обстрілів об`єктів цивільної інфраструктури із використанням реактивної артилерійської системи HIMARS.
Під час огляду також встановлено, що на сторінці міститься інформація про виїзд ОСОБА_5 із села Раківка після ураження місць розташування російських військових та про використання ним власного YouTube-каналу для висловлення своєї позиції щодо війни в Україні.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 25 лютого 2023 року проведено огляд місця події у АДРЕСА_2 , у приміщенні фельдшерсько-акушерського пункту.
Під час проведення огляду виявлено та вилучено канцелярський файл із документами, а саме: 4 фотокартки жінки; копії 1, 2, 3, 10, 11 сторінки паспорту громадянки України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , НОМЕР_3 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_4 ; копія диплому про освіту ОСОБА_11 № 539196; «автобіография Двуреченской Ларисы Владимировны от 05.07.2022 г.»; «Заявление Двуреченской Ларисы Владимировны главе Раковского сельского совета военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области ОСОБА_10 о принятии на работу с испытательным сроком 3 месяца на должность зав ФАП от 05 июля 2022 г.»; «Заявление ОСОБА_11 главе Раковского с/с военно-гражданской администрации ОСОБА_10 об оформлении новой трудовой книжки от 05 июля 2022 г.»; «Анкета Двуреченской Ларисы Владимировны, утверждена распоряжением Правительства Российской Федерации от 26.05.2005 № 667-р от 05 июля 2022 г.» на 4 аркушах. 
Відповідно до постанови слідчого СВ Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області від 25 лютого 2023 року про визнання в якості речового доказу та приєднання до кримінального провадження в якості речових доказів зазначені документи визнано речовими доказами. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 березня 2023 року у справі № 490/1458/23 на вказані документи накладено арешт.
Відповідно до протоколу огляду документів від 15 березня 2023 року зазначений канцелярський файл із документами, виявленими та вилученими 25 лютого 2023 року під час огляду фельдшерсько-акушерського пункту села Раківка Бериславського району Херсонської області, був оглянутий у приміщенні Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області. За результатами огляду встановлено наявність у файлі наведених вище документів, зокрема заяв, адресованих ОСОБА_5 як голові Раківського сільського совета военно-гражданской администрации, щодо прийняття ОСОБА_11 на роботу та оформлення нової трудової книжки, а також анкети, автобіографії та копій особистих документів ОСОБА_11 .
Відповідно до висновку експерта від 21 березня 2023 року № СЕ-19/104-23/8939-ФП експерт дійшов такого висновку: на відеозаписі «Відео 1» в час на програвачі з 02 хвилини 38 секунд по 02 хвилину 46 секунду та в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в графічному файлі «anketa_14305713» - ймовірно зображена одна і таж особа. Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим у зв`язку з тим, що зазначені збіжні ознаки зовнішності осіб індивідуальні, суттєві та стійкі, проте за своєю кількістю та характеристиками не утворюють індивідуальну сукупність ознак достатню для категорично позитивного висновку.
Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи складеної Дніпропетровським НДЕКЦ МВС, витрати на проведення судової портретної експертизи, оформленої висновком експерта від 21 березня 2023 року № СЕ-19/104-23/8939-ФП, становлять 3 020,48 грн.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 лютого 2023 року, разом із довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, встановлено, що свідку ОСОБА_12 було пред`явлено чотири фотознімки осіб. Перед пред`явленням фотознімків свідок повідомив, що може впізнати ОСОБА_5 , який займав посаду голови окупаційної сільської ради села Раківка. Під час проведення слідчої дії свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених фотознімків упізнав особу, зображену на фотознімку № 1, як ОСОБА_5 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 лютого 2023 року, разом із довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, встановлено, що свідку ОСОБА_13 було пред`явлено чотири фотознімки осіб. Перед пред`явленням фотознімків свідок повідомив, що може впізнати ОСОБА_5 , який займав посаду голови окупаційної сільської ради села Раківка. Під час проведення слідчої дії свідок ОСОБА_13 серед пред`явлених фотознімків упізнав особу, зображену на фотознімку № 1, як ОСОБА_5 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 лютого 2023 року, разом із довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, встановлено, що свідку ОСОБА_14 було пред`явлено чотири фотознімки осіб. Перед пред`явленням фотознімків свідок повідомив, що може впізнати ОСОБА_5 , який займав посаду голови окупаційної сільської ради села Раківка. Під час проведення слідчої дії свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених фотознімків ОСОБА_5 не впізнав.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 лютого 2023 року, разом із довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, встановлено, що свідку ОСОБА_15 було пред`явлено чотири фотознімки осіб. Перед пред`явленням фотознімків свідок повідомила, що може впізнати ОСОБА_5 , який займав посаду голови окупаційної сільської ради села Раківка. Під час проведення слідчої дії свідок ОСОБА_15 серед пред`явлених фотознімків упізнала особу, зображену на фотознімку № 1, як ОСОБА_5 .
Із довідок до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 лютого 2023 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На фотознімках № 2-4 зображені інші, схожі за зовнішністю, не ідентифіковані особи.
Під час дослідження інших вказаних доказів жодна із сторін не заявила про недотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.
Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, зі змісту показів яких вбачається причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, на судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що ОСОБА_5 під час окупації села Раківка обіймав посаду голови Раківської сільської ради від окупаційної влади. На цій посаді він збирав інформацію про місцевих жителів та передавав її окупаційній владі Бериславського району, привозив і видавав пенсію у російських рублях, а також розміри по 10 000 російських рублів жителям, які надавали свої паспортні дані. Коли військові рф приїздили до села для проведення фільтраційних заходів, вони спочатку зупинялися біля його двору, спілкувалися з ним, після чого цілеспрямовано йшли до окремих громадян, які не підтримували окупаційну владу. Також ОСОБА_5 організовував роздачу російської гуманітарної допомоги населенню.
Свідок зазначив, що йому невідомо, чи впроваджував ОСОБА_5 правила поведінки, проживання або роботи на території сільської ради, офіційних документів з цього приводу він не бачив. Разом з тим йому відомо, що ОСОБА_5 прийняв на роботу до фельдшерського пункту ОСОБА_11 . Інших осіб, які обіймали посади у створеній окупаційною владою Раківській сільській раді, свідок не знає.
Публічно ОСОБА_5 нікого не закликав до підтримки держави-агресора, однак в особистих розмовах відкрито підтримував російську політику та «русский мир», негативно висловлювався про чинну українську владу. На своєму ютуб-каналі він захоплювався російською владою, відкрито радів окупації, неодноразово давав коментарі російському телебаченню та російським журналістам.
Щодо добровільності зайняття посади свідок пояснив, що, на його думку, ОСОБА_5 добровільно пішов до Бериславської окупаційної військово-цивільної адміністрації та запропонував свою кандидатуру на посаду голови Раківської сільської ради. Після цього він фактично виконував обов`язки голови сільської ради від окупаційної влади.
Свідок також пояснив, що з 30 квітня 2022 року навчальний процес за українською системою в навчальних закладах Раківської територіальної громади був завершений. ОСОБА_5 намагався запустити навчальний процес за російською програмою, однак це йому не вдалося, оскільки не було набрано вчительський склад та учнів для навчання.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_5 відомий йому як колишній працівник міліції та голова окупаційної ради села Раківка. До моменту окупації ОСОБА_5 повноважень голови Раківської сільської ради не виконував, однак під час окупації при зустрічі представлявся головою Раківської сільської ради. Період, протягом якого він займав цю посаду, свідку невідомий.
Свідок зазначив, що обставини призначення ОСОБА_5 на цю посаду йому невідомі, однак, на його думку, це відбулося з ініціативи голови окупаційної адміністрації ОСОБА_16 . Про конкретні організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські дії, які ОСОБА_5 вчиняв на займаній посаді, свідку невідомо. Наскільки йому відомо, крім ОСОБА_5 , інших осіб, які займали посади у Раківській сільській раді, створеній окупаційною владою, не було.
Свідок пояснив, що наприкінці літа 2022 року під час особистої зустрічі у місті Берислав ОСОБА_5 представився йому як голова військово-цивільної адміністрації села Раківка та запропонував також зайняти посаду голови військово-цивільної адміністрації села Урожайне. При цьому ОСОБА_5 аргументував свою пропозицію тим, що «росія тут залишиться назавжди», пропонував спільно вести адміністративне управління населеними пунктами, підтримувати одне одного та займатися спільною господарською діяльністю під керівництвом окупаційної влади рф. Свідок від такої пропозиції відмовився.
На думку свідка, ОСОБА_5 добровільно зайняв посаду голови Раківської сільської ради, оскільки закликав інших осіб до подібної співпраці. Про здійснення ним дій, пов`язаних із навчальним процесом, переданням матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, а також організацією незаконних виборів або референдумів, свідку невідомо. 
На судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що ОСОБА_5 відомий їй як колишній працівник міліції, житель села Раківка та її сусід через город, а в період окупації - як «староста Раковского сельского совета».
До моменту окупації ОСОБА_5 повноважень голови Раківської сільської ради не виконував, однак із початку окупації села Раківка повідомив, що його призначили виконувати обов`язки голови окупаційної адміністрації старостинського округу. У середині липня 2022 року він покинув село Раківка разом із сім`єю.
Свідок зазначила, що громада його на цю посаду не представляла. ОСОБА_5 приїхав до старости села ОСОБА_12 , забрав у нього ключі від сільської ради та повідомив, що він є новим головою Раківського старостинського округу.
ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_18 та невісткою ОСОБА_19 ходили по дворах села, пропонували отримувати російські паспорти, на автомобілі їздили до мешканців села, а в обмін на копії паспорта громадянина України та РНОКПП видавали грошові кошти в сумі 10 000 російських рублів. Також він організовував роздачу гуманітарної продуктової допомоги від рф.
Свідок пояснила, що їй невідомо, чи впроваджував ОСОБА_5 правила поведінки, проживання чи роботи на території сільської ради, офіційних документів з цього приводу вона не бачила. Наскільки їй відомо, у Раківській сільській раді, створеній окупаційною владою, посаду займав лише ОСОБА_5 .
Під час черг за хлібом ОСОБА_5 підходив до людей і говорив, як добре буде жити з росією, пропагував перебування у складі рф. Свідок також зазначила, що він публічно людей не збирав, однак під час подвірних обходів закликав місцевих жителів брати участь у референдумі та голосувати за приєднання до складу рф. Участі в незаконному референдумі він не брав, оскільки приблизно за місяць до цього втік із села Раківка.
Щодо навчального процесу свідок пояснила, що ОСОБА_5 намагався набрати вчительський склад, однак із діючих на той момент учителів ніхто не погодився.
Свідок повідомила, що ОСОБА_5 цілеспрямовано розселяв російських військових у порожні будинки. Вона неодноразово бачила російських військових у нього вдома, де вони пили чай, каву з печивом і користувалися інтернетом. ОСОБА_5 вихвалявся, що його невістка неодноразово пригощала військових рф здобою, домашнім печивом і чаєм.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_5 відомий їй як колишній працівник міліції, житель села Раківка, а в період окупації - як «староста Раковского сельского совета».
До моменту окупації ОСОБА_5 повноважень голови Раківської сільської ради не виконував, однак із початку окупації села Раківка повідомив, що його призначили виконувати обов`язки голови окупаційної адміністрації старостинського округу. У кінці липня 2022 року він покинув село Раківка разом із сім`єю.
Свідок зазначила, що громаді його ніхто не представляв. ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_18 та невісткою ОСОБА_19 ходили по дворах села, на автомобілі їздили до мешканців села та видавали грошові кошти в сумі 10 000 російських рублів в обмін на копії паспорта громадянина України та РНОКПП. Також він організовував роздачу гуманітарної продуктової допомоги від рф.
У середині липня 2022 року ОСОБА_5 зустрів її у селі та запропонував зайняти посаду фельдшера у фельдшерсько-акушерському пункті села Раківка. За його вказівкою вона прийшла до сільської ради, де у кабінеті ОСОБА_5 на другому поверсі заповнила документи, які він їй продиктував, а саме заяву на ім`я «голови Раківської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_5 та анкету. Після заповнення документів вона передала їх ОСОБА_5 , після чого він повідомив, що вона може приступати до виконання обов`язків.
Наступного дня свідок вийшла на роботу. ОСОБА_5 обіцяв виплачувати заробітну плату, однак суму не називав. Свідок пропрацювала три тижні, заробітної плати не отримала, оскільки ОСОБА_5 покинув село Раківка. Посаду фельдшера вона погодилася зайняти через складне матеріальне становище та необхідність утримувати онуку.
Свідок зазначила, що у дворі ОСОБА_5 часто бачила військову техніку та військових у його компанії. 
На судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_5 відомий їй як односельчанин. До окупації села Раківка він не займав жодної посади в селі, однак після окупації населеного пункту збройними силами рф зайняв керівну посаду в селі Раківка. Яку саме посаду він займав, свідку невідомо.
На початку весни 2022 року ОСОБА_5 приїхав до неї додому. До нього вийшла її мати - ОСОБА_21 . ОСОБА_5 сказав їй, що як пенсіонерка вона підлягає грошовій виплаті у сумі 10 000 російських рублів, однак мати від такої виплати відмовилася. Після цього він попросив покликати свідка. Коли вона вийшла, ОСОБА_5 повідомив, що рф привезла до села гуманітарну допомогу, та запропонував їй роздавати цю допомогу, від чого вона також відмовилася. Ані їй, ані її матері він не представлявся, однак їм було відомо, що на той час він зайняв керівну посаду в селі. На її відмову ОСОБА_5 не відреагував, розвернувся та пішов.
Свідок зазначила, що майже кожного разу, коли військові рф приїжджали до села Раківка, ОСОБА_5 був серед них. Одного разу біля школи, коли вона разом із чоловіком робила обхід території, вони зустріли ОСОБА_5 , який гуляв з онуком та розповідав, що того дня до нього додому приїжджали військові рф і користувалися мережею Інтернет.
Також ОСОБА_5 одного разу на вулиці зустрів свідка разом із директором ЗПЗСО ОСОБА_15 та сказав останній, що потрібно буде надати йому довідку про кількість і спеціальність місцевих учителів, які залишилися в селі, для початку нового навчального процесу. ОСОБА_15 відмовила йому, на що ОСОБА_5 сказав, що вони все одно до цього повернуться і буде так, як він сказав.
Після цього свідок намагалася більше з ним не зустрічатися. Також вона пояснила, що ОСОБА_5 був присутній при кожній видачі гуманітарної допомоги.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що ОСОБА_5 відомий йому як колишній дільничний інспектор міліції та місцевий житель села Раківка.
Свідок зазначив, що одного разу, коли він косив на околиці села Раківка, до нього підійшов ОСОБА_5 та повідомив, що тепер є старостою Раківської сільської ради. На запитання, навіщо йому це потрібно, ОСОБА_5 відповів, що якщо він відмовиться, то в селі не буде кому керувати, оскільки ОСОБА_23 відмовився співпрацювати з росіянами, у селі немає голови, тому до села не надходитиме гуманітарна допомога.
Під час цієї розмови ОСОБА_5 також повідомив, що скоро потрібно буде відновлювати навчальний процес, і запропонував свідку зайняти посаду охоронця у школі. Свідок одразу не погодився та відповів, що подумає пізніше.
ОСОБА_5 говорив, що коли росія повністю прийде до села Раківка, жити буде краще, ціни на газ, бензин, світло та продукти будуть нижчими. Також він запропонував свідку отримати грошову допомогу в розмірі 10 000 російських рублів і запитав, чи дасть той свій паспорт для зняття копії. Свідок відмовився, на що ОСОБА_5 сказав, що нічого страшного у цьому немає.
Наступного дня ОСОБА_5 приїхав разом із невідомим свідку чоловіком приблизно 40 років та невідомою жінкою. ОСОБА_5 взяв паспорт свідка та переписав у журнал анкетні дані, зокрема серію та номер паспорта. Також він повідомив, що чоловік, який приїхав із ним, є працівником військової адміністрації з міста Берислав.
Після цього ОСОБА_5 знову запитав, чи буде свідок брати гроші, на що той погодився. Жінка, яка перебувала в автомобілі, за вказівкою ОСОБА_5 вийшла, поклала у журналі навпроти його прізвища позначку, після чого свідок розписався у журналі, а жінка передала йому дві купюри по 5 000 російських рублів. Після цього ОСОБА_5 сказав, що для отримання подальших виплат або пенсії потрібно оформити російський паспорт, інакше він більше нічого не отримає.
Свідок пояснив, що вдома у ОСОБА_5 часто бачив військових рф разом із військовими автомобілями. Жодних документів за підписом чи від імені ОСОБА_5 він не має.
Також свідок зазначив, що в липні 2022 року, коли почалася активізація бойових дій, ОСОБА_5 пропонував йому поїхати разом із ним спочатку до Криму, а потім до Смоленська, звідки він родом. Від цієї пропозиції свідок відмовився.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що у 2022-2023 роках він проживав у селі Раківка Бериславського району Херсонської області та під час окупації населеного пункту не виїжджав. ОСОБА_25 було окуповане військовими рф, яких він визначав як представників рф за їхнім представленням, наявністю прапорів рф та розпізнавального знака «Z» на військовій техніці.
Свідок зазначив, що ОСОБА_5 йому знайомий як місцевий житель. Під час окупації ОСОБА_5 займав посаду сільського голови, старости села Раківка від окупаційної влади та сам представлявся у такому статусі. До приходу військових рф ОСОБА_5 такої посади не займав.
Свідок пояснив, що військові рф перебували у будинку ОСОБА_5 , а сам ОСОБА_5 співпрацював із представниками окупаційної влади, збирав та передавав дані щодо жителів села. Йому невідомо, де саме було робоче місце ОСОБА_5 як представника окупаційної адміністрації. Пропозицій щодо працевлаштування на посаду кочегара чи іншу посаду ОСОБА_5 йому не робив.
На думку свідка, ОСОБА_5 діяв добровільно, оскільки за відсутності його власної згоди представники окупаційної влади не стали б залучати його до такої діяльності. Свідок також пояснив, що ОСОБА_5 сприяв розселенню окупантів та був пов`язаний із їхнім перебуванням у селі.
Також, на судовому засіданні були досліджені показання свідків отримані не шляхом їх безпосереднього допиту судом під час судового засідання, а у порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, відповідно до якої показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
У вказаному порядку досліджені показання свідка ОСОБА_15 , яка була допитана під час досудового розслідування, що підтверджується протоколом допиту свідка, а також змістом DVD-R диску, доданого до протоколу допиту, яке було відтворене в залі суду.
Таке рішення було судом ухвалене у зв`язку з неможливістю забезпечення прибуття зазначеного свідка до зали суду з об`єктивних причин.
Так, відповідно до результатів допиту свідка ОСОБА_15 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, встановлено, що вона 19 квітня 2023 року надала такі показання. 
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_5 відомий їй як колишній працівник міліції, колишній вчитель фізичної культури та допризовної підготовки у селі Раківка, а в період окупації - як «председатель Раковского сельского совета».
До моменту окупації ОСОБА_5 повноважень голови Раківської сільської ради не виконував, проте з початку березня 2022 року по 22 липня 2022 року виконував обов`язки голови окупаційної сільської ради села Раківка. На початку березня 2022 року він прийшов до її чоловіка ОСОБА_26 , щоб забрати ключі від сільської ради, та повідомив, що з цього моменту виконуватиме обов`язки голови окупаційної адміністрації старостинського округу.
Зі слів самого ОСОБА_5 свідку відомо, що він сам поїхав до окупаційної адміністрації міста Берислав та запропонував свою кандидатуру на посаду голови Раківської сільської ради. Він разом із сином ОСОБА_27 та невісткою ОСОБА_28 ходили по дворах місцевих жителів старостинського округу села Раківка, збирали паспортні дані місцевих жителів для отримання пенсії рф та повідомляли всім, що ОСОБА_5 є новим головою Раківського старостинського округу.
Свідок зазначила, що ОСОБА_5 збирав інформацію про місцевих жителів, яку передавав окупаційній владі Бериславського району, привозив та видавав пенсію у російських рублях, видавав разові виплати в розмірі 10 000 російських рублів жителям, які надали свої паспортні дані, а також організовував роздачу російської гуманітарної допомоги населенню. На прохання жителів про допомогу у благоустрої села, зокрема налагодженні водопостачання, він не реагував.
Свідок пояснила, що офіційних документів щодо впровадження ОСОБА_5 правил поведінки, проживання чи роботи на території сільської ради вона не бачила, однак в особистих розмовах він погрожував громадянам розправою з боку російських військових. Наскільки їй відомо, посаду в Раківській сільській раді, створеній окупаційною владою, займав лише ОСОБА_5 , однак постійно разом із ним були його син ОСОБА_27 та невістка ОСОБА_29 .
На думку свідка, ОСОБА_5 добровільно зайняв посаду голови Раківської сільської ради, оскільки за власним бажанням поїхав до Бериславської окупаційної військово-цивільної адміністрації та запропонував свою кандидатуру на цю посаду.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Таким чином, суд безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, які є належними та допустимими, дійшов висновку, що підтверджені ними обставини виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено і останній є винним його вчиненні. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації вказаного діяння.
Наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та добровільний характер зайняття ним посади в незаконно створеному органі окупаційної адміністрації рф суд установив на підставі сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного та виключають інше розумне пояснення його поведінки, крім свідомої і добровільної участі у функціонуванні окупаційного органу.
Суд виходить із того, що добровільність зайняття посади у незаконному органі влади означає свідоме прийняття особою відповідної пропозиції або самостійне ініціювання такого зайняття за відсутності фізичного чи психічного примусу, який би позбавляв особу реальної можливості діяти інакше. Сам лише факт перебування населеного пункту під окупацією не свідчить про примусовий характер поведінки особи, якщо з досліджених доказів вбачається, що така особа не лише формально погодилася на зайняття посади, а й фактично виконувала функції представника окупаційної адміністрації.
У цьому кримінальному провадженні суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 зайняв посаду під впливом погроз, фізичного насильства, примусу, крайньої необхідності чи інших обставин, які виключали б добровільність його поведінки. Навпаки, сукупність досліджених доказів підтверджує, що його дії мали активний, послідовний і цілеспрямований характер.
Так, свідок ОСОБА_15 пояснила, що зі слів самого ОСОБА_5 їй відомо, що він сам поїхав до окупаційної адміністрації міста Берислав та запропонував свою кандидатуру на посаду голови Раківської сільської ради. Ці показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , якому ОСОБА_5 наприкінці літа 2022 року представився головою військово-цивільної адміністрації села Раківка та запропонував також зайняти посаду голови військово-цивільної адміністрації села Урожайне, аргументуючи це тим, що «росія тут залишиться назавжди».
Добровільний характер поведінки ОСОБА_5 підтверджується і тим, що інші місцеві жителі у схожих умовах відмовлялися від співпраці з окупаційною владою. Зокрема, ОСОБА_12 відмовився співпрацювати з росіянами, ОСОБА_14 відмовився від пропозиції зайняти посаду в окупаційній адміністрації, ОСОБА_20 відмовилася роздавати гуманітарну допомогу, а ОСОБА_15 відмовилася надати ОСОБА_5 інформацію про вчителів для організації навчального процесу. Тому суд дійшов висновку, що об`єктивна можливість не вступати у співпрацю з окупаційною адміністрацією існувала, однак ОСОБА_5 обрав іншу поведінку.
Про усвідомлений характер дій обвинуваченого свідчить і те, що він відкрито представлявся місцевим жителям головою Раківської сільської ради від окупаційної влади, забрав ключі від сільської ради, організовував видачу грошових виплат у російських рублях, збирав паспортні дані місцевих жителів, сприяв роздачі гуманітарної допомоги від рф, пропонував ОСОБА_11 зайняти посаду фельдшера у фельдшерсько-акушерському пункті та приймав від неї документи, адресовані йому як голові Раківської військово-цивільної адміністрації. Такі дії за своїм змістом не є випадковими або вимушеними побутовими контактами з окупаційною владою, а свідчать про фактичне виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади.
Крім того, на відеозаписі, оглянутому у судовому засіданні, особа, зовні схожа на ОСОБА_5 , підписана як « ОСОБА_7 , глава Раковского сельсовета», надає коментар щодо подій у селі Раківка. Висновком судової портретної експертизи від 21 березня 2023 року № СЕ-19/104-23/8939-ФП встановлено, що на відеозаписі «Відео 1» у час на програвачі з 02 хвилини 38 секунд по 02 хвилину 46 секунду та в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_5 ймовірно зображена одна й та сама особа. Хоча експерт не дійшов категоричного висновку, цей доказ у сукупності з показаннями свідків, протоколами огляду та документами, вилученими у фельдшерсько-акушерському пункті, додатково підтверджує публічне позиціонування ОСОБА_5 як особи, що обіймала відповідну посаду.
Суд також враховує, що ОСОБА_5 є громадянином України, тривалий час проживав у селі Раківка, був колишнім працівником міліції, а тому не міг не усвідомлювати, що село Раківка Бериславського району Херсонської області є територією України, а створені окупаційною владою органи не належать до системи органів державної влади чи місцевого самоврядування України. Попри це, він прийняв на себе функції представника такого незаконного органу, діяв від його імені та забезпечував окремі напрями життєдіяльності населеного пункту відповідно до інтересів окупаційної адміністрації.
За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 діяв із прямим умислом, оскільки усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, розумів, що займає посаду в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території представниками держави-агресора, передбачав наслідки своїх дій у вигляді сприяння функціонуванню окупаційної адміністрації та бажав так діяти. Досліджені докази не містять даних про примусовий характер його поведінки, а тому суд визнає доведеним добровільне зайняття ним посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження у межах, передбачених частиною першою статті 337 КПК України, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм правову оцінку відповідно до вимог статті 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, взявши до уваги показання свідків, які були допитані безпосередньо під час судового засідання, а також показання свідка ОСОБА_15 , досліджені судом у порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, які є послідовними, узгодженими між собою та іншими обставинами, підтвердженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, за відсутності підстав ставити їх під сумнів, у зв`язку з чим їх слід покласти в основу обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що на момент вчинення злочину територія села Раківка Бериславського району Херсонської області була тимчасово окупованою, на ній функціонував незаконний орган влади, створений окупаційною адміністрацією держави-агресора, а саме так звана Раківська сільська рада військово-цивільної адміністрації Бериславського адміністративного району Херсонської області, а обвинувачений, будучи громадянином України та безсумнівно обізнаним про вказані обставини, добровільно вчинив вказані дії, які суд кваліфікує за частиною п`ятою статті 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд дійшов таких висновків. 
Положеннями частин першої, другої статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Пунктом 3 частини першої статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України та санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України встановлено, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, яке передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Отже, при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, інші обставини, які впливають на покарання, а також дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, на момент окупації проживав в населеному пункті в якому і вчинив дії щодо участі в діяльності незаконно створеного органу влади — т.зв. «Раковского сельского совета военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области», характеризується за місцем проживання посередньо, не притягувався до кримінальної відповідальності.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до статті 66 КК України, суд не встановив.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Зважаючи на те, що обвинувачений, як громадянин України, вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, який у зв`язку з цим становить підвищену суспільну небезпеку, наслідки якого виявились, зокрема, у сприянні своїми діями державі-агресору в установленні та діяльності окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Бериславського району Херсонської області, що порушило незалежність, суверенітет, територіальну цілісність та конституційний лад України, а також враховуючи вчинення обвинуваченим вказаного злочину із корисливих мотивів, про що свідчить відсутність обставин, які б підтверджували перебування його у тяжкому матеріальному стані, інші обставини, які б об`єктивно давали б підстави для відповідних висновків, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, його переховування та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти шляхом призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк – десять років, та додаткового покарання, у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, а також враховуючи, положення частини першої статті 55 КК України, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду висловлені в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, правові позиції наведені в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування статті 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на п`ятнадцять років, що за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінальне правопорушення.
Призначення обвинуваченому мінімального покарання суд вважає необґрунтованим та таким, що не узгоджується з вимогами статей 50 та 65 КК України.
Інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, вчиненим на тимчасово окупованій території. Характер діяння, його спрямованість на забезпечення функціонування незаконно створеного органу влади та фактичне сприяння державі-агресору зумовлюють підвищену суспільну небезпеку вчиненого.
Крім того, обвинувачений ухиляється від правосуддя, до суду не з`являється, участі у розгляді справи не бере, що свідчить про відсутність у нього наміру виконувати покладені законом обов`язки та про необхідність призначення покарання, достатнього для досягнення його мети, зокрема загальної та спеціальної превенції.
Обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено, натомість з урахуванням ступеня тяжкості злочину, форми вини, мотивів та обстановки його вчинення, суд дійшов висновку, що призначення мінімального покарання не відповідало б засадам справедливості та не забезпечило б досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2023 року у справі № 490/1458/23 стосовно обвинуваченого, за його відсутності, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.
Зважаючи на обставини справи, призначене обвинуваченому покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також відсутність останнього на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його виконання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази в порядку статті 100 КПК України залишити в матеріалах справи, арешт накладений на речові докази відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2023 року слід скасувати. Процесуальні витрати слід відшкодувати шляхом стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта.
Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2023 року на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке належить йому на праві приватної власності, а саме: транспортний засіб марки CHERY AMULET, номерний знак НОМЕР_5 , тип кузова КОМБІ-В, 2007 року випуску VIN НОМЕР_6 , колір чорний, об`єм двигуна 1597 – залишити для забезпечення його конфіскації.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований стосовно ОСОБА_5 – залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_5 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2023 року на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке належить йому на праві приватної власності, а саме: транспортний засіб марки CHERY AMULET, номерний знак НОМЕР_5 , тип кузова КОМБІ-В, 2007 року випуску VIN НОМЕР_6 , колір чорний, об`єм двигуна 1597, з метою забезпечення конфіскації – залишити.
Речові докази, а саме: 4 фотокартки жінки; копії 1, 2, 3, 10, 11 сторінок паспорта громадянки України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , НОМЕР_3 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_4 ; копія диплома про освіту ОСОБА_11 № 539196; «автобіография Двуреченской Ларисы Владимировны от 05.07.2022 г.»; «Заявление Двуреченской Ларисы Владимировны главе Раковского сельского совета военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области ОСОБА_10 о принятии на работу с испытательным сроком 3 месяца на должность зав ФАП от 05 июля 2022 г.»; «Заявление ОСОБА_11 главе Раковского с/с военно-гражданской администрации ОСОБА_10 об оформлении новой трудовой книжки от 05 июля 2022 г.»; «Анкета Двуреченской Ларисы Владимировны, утверждена распоряжением Правительства Российской Федерации от 26.05.2005 № 667-р от 05 июля 2022 г.» на 4 аркушах – залишити в матеріалах справи.
Арешт накладений на речові докази відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2023 року – скасувати.
Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 3 020,48 грн.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями частини третьої статті 323 і статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:     ________________     ОСОБА_1