Справа №766/9470/25
н/п 1-кп/766/2412/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №62024080200001622 від 05.11.2024 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Брилівка Херсонської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного закону Державної прикордонної служби України), який перебуває на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія групи інженерного забезпечення відділення тилового забезпечення прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , молодшого сержанта контрактної служби, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України, -
в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем контрактної служби Державної прикордонної служби України, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитись від несення обов?язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби та небажання приймати участь у бойових діях через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 24.02.2022, приблизно о 08 годині 35 хвилин самовільно залишив місце несення служби в АДРЕСА_2 , із закріпленим за ним автоматом АК-74 та 120 набоями 5,45 мм, з метою ухилитися від військової служби.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, зі зброєю, вчинене в умовах воєнного стану.
II.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченої, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.4 ст. 408 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.
Ухвалою суду від 19 червня 2025 року було призначено підготовче судове засідання.
Судом від призначення обвинувального акту до підготовчого судового засідання та до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого, було проведено судові засідання: 10.07.2025 року, 16.10.2025 року, та 04.11.2025 року.
Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачений повідомлявся про судовий розгляд кримінального провадження стосовно нього.
При застосуванні процедури заочного судового розгляду суд виходив із загальних засад кримінального провадження.
До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.
При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.
Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
Згідно положень ч. 2 ст.297-1 КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 408 КК України, за якою, висунуто обвинувачення ОСОБА_5 .
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 до призначених судових засідань опублікуванні у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора.
Також, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_5 були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.
Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 на цей час перебуває на тимчасово окупованій території Херсонської області.
Водночас, незважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_5 протягом тривалого часу на території України, у органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останньої за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.
З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченої.
ІІІ. Щодо забезпечення права на захист.
Відповідно до ч.2 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, стосовно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженню є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченої.
З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 04 листопада 2025 року клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №62024080200001622 від 05.11.2024 року висунуте щодо злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тобто того, який входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Ухвалою суду від 03.02.2026 року був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, 314-316 КПК України.
Разом з цим, за період часу з 19.06.2025 року (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 03.06.2026 року, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду та публікацій у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження.
Підсумовуючи, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані у повному обсязі.

IV. Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винним та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Захисник в судових дебатах зазначив, що стороною обвинувачення не доведено наявність мотиву і умислу в діях обвинуваченого, просила ухвалити виправдувальний вирок.
V. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.04.2025 року (справа 487/2743/25, н/п № 1-кс/487/2302/25), по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.
Вина ОСОБА_5 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:
- висновком службового розслідування від 30.08.2022 за фактом можливого неналежного виконання службових обов`язків з боку інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія групи інженерного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування молодшого сержанта ОСОБА_5 , відповідно до якого підтверджено факт неналежного виконання ОСОБА_5 службових обов`язків, порушення вимог окремих статей Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а також встановлений факт наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між неналежним виконанням Саніним службових обов`язків та неприбуття останнього до військової служби;
- копією контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України молодшим сержантом ОСОБА_5 , за умовами якого його було укладено на період з 11.01.2022 по 10.01.2025 року;
- копією наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордоннлї служби України № 7-ОС від 11.01.2022, відповідно до якого, з 11.01.2022 року ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом, зараховано до списку особового складу, призначено інспектором прикордонної служби 3 категорії групи інженерного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування від 08.12.2021;
- копією витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 160-ОС від 02.06.2022, відповідно до якого призупинено військову службу ОСОБА_5 , виплату грошового та здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення на підставі порушеного кримінального провадження;
-рапортом від 02.08.2022 заступника начальника НОМЕР_2 прикордонного загону з персоналу ОСОБА_6 , відповідно до якого останній доповів, що 24.02.2022 разом з усім особовим складом у складі організованої колони, в рамках передислокації та зміни постійного місця розташування підрозділу, ОСОБА_5 не вибув (не евакуювався) із зони активних бойових дій, яка згодом стала тимчасово окупованою територією України.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджуюся наступними показами свідків, допитаних в ході судового засідання.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснив, що разом із ОСОБА_5 проходив службу. 22.02.2022 о 5:00 ранку всіх військових зібрав комендант і сказав зібратись для виходу з с.Мирне Херсонської області. ОСОБА_5 був присутній при цьому, але до пункту дислокації він не прибув. Свідок також зазначив, що йому відомо про надання командуванням допомоги і підтримки тим військовим, які навіть залишилися в окупації задля забезпечення можливості їх виїзду з таких територій.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8  пояснив, що станом на лютий 2022 року в підрозділі займав посаду начальника інженерно-технічного забезпечення, а ОСОБА_5 був його підлеглим. Також розповів, що 24.02.2022 за командою керівництва всі висунулись для зміни місця дислокації, ОСОБА_5 був із ними. По прибуттю в м.Херсон на вул.Перекопську для перегрупування він ще бачив ОСОБА_5 , але вже після прибуття в м.Котовськ, його вже не було, чи виїхав він з м.Херсона, невідомо. Телефонний зв`язок із ним обірвався.
VІ.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення. Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинуваченого. Крім того, свідки були у встановленому КПК України порядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.
Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.
Суд не погоджується із думкою захисника стосовно того, що ОСОБА_5 міг діяти під впливом примусу або в стані крайньої необхідності та вважає їх помилковими з наступних підстав.
У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України. Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь відповідно до статей 39 і 40 КК України.
Однак суд не знайшов підтвердження того, що ОСОБА_5 був вимушений залишити місце служби. 
Натомість, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується саме добровільність прийнятого ОСОБА_5 рішення ухилитись від військової служби. Так, допитані під час судового розгляду свідки зазначили, що обвинувачений був присутній на зборах особового складу, під час яких було доведено до відома про необхідність зміни місця дислокації, він висунувся в направленні м.Котовськ разом із усіма військовими, але востаннє його бачили на шляху слідування в м.Херсоні, що не може свідчити про дії особи в стані крайньої необхідності в розумінні статті 39 КК України.
Наведене дає підстави стверджувати, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт добровільного дезертирства, тобто самовільного залишення служби ОСОБА_5 з метою ухилитися від військової служби.
Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, кваліфікація його дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.
VI. Призначення покарання.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий. Крім зазначеного суд враховує характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлені.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченого злочину проти встановленого порядку несення військової служби та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі й водночас указують на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи винного. 
Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_5 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.
VІI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376, 615 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Строк відбування призначеного  ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.11.2024 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, захиснику та направити на адресу обвинуваченого.
Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Суддя	ОСОБА_1