ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3467/26 Справа № 207/1311/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №207/1311/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерного товариства «Ощадбанк», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія ВУСО», Акціонерного товариства «ОТП Банк», Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Куценка Вячеслава Анатолійовича на рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Погребняк Т.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Південного районного суду міста Кам`янського із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: АТ «Ощадбанк», ПАТ «Страхова компанія ВУСО», АТ «ОТП Банк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 01 червня 2019 року вона з ОСОБА_2 вступила у шлюб, який був зареєстрований у Заводському районному у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, про що було зроблено відповідний актовий запис №138 від 01 червня 2019 року.
Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 , про що Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) було зроблено відповідний актовий запис №192 від 29 вересня 2020 року.
Зазначає, що з лютого 2022 року з відповідачем вони припинили стосунки. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 червня 2022 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.
Зауважує, що за час спільного проживання у шлюбі, позивачкою, в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя, для придбання авто було оформлено кредитний договір №0577/0116 від 04 серпня 2020 року з AT «Ощадбанк» на суму 1 158 316,00 гривень і станом на 14 жовтня 2022 року існує наявна заборгованість: строкова заборгованість за кредитом 893 552 гривень, прострочена заборгованість за кредитом 88 388,63 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками станом на 13 жовтня 2022 року 3 367,43 гривень, та прострочена заборгованість за процентами 47 300,03 гривень, а разом з даним кредитом становить 1 032 608,09 гривень. Крім того обов`язковою умовою надання даного кредитного договору є страховий договір на транспортний засіб. Станом на жовтень 2022 року відповідно до Листа-попередження ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж за діючим договором №1012211-02-04-04 від 30 липня 2020 року становить 651 988,15 гривень.
Окрім зазначеного вище кредитного договору 19 вересня 2021 року було укладено з AT «ОТП БАНК» кредитний договір №2037542231, для придбання побутової техніки, і відповідно до довідки AT «ОТП БАНК» від 23 вересня 2022 року вих.№04-68-303-5/69 заборгованість за даним договором становить 8 860,46 гривень, термін погашення заборгованості сплив 19 жовтня 2022 року.
Також, під час сумісного проживання у шлюбі, позивачкою в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя 10 серпня 2021 року було укладено з AT «ПУМБ» кредитний договір №40019432265 на суму 44 473,00 грн., і відповідно до довідки станом на 06 жовтня 2022 року заборгованість за даним кредитним договором становить 24 990,75 гривень, у т.ч. прострочена 1671,62 гривень, та інший договір від 16 лютого 2022 року на загальну суму 100000 за №1002090086201, і заборгованість за даним договором становить 100000 грн., у т.ч. прострочена 2 777,38 грн. і заборгованість по комісії 10 360 грн., у т.ч. прострочена 8 880 грн.
Зазначає, що до шлюбу позивачка мала кредитну банківську картку Універсальну Голд, АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 , на якій була відсутня заборгованість на час початку шлюбу, і за час шлюбу з відповідачем позивачка використовувала грошові кошти з даного карткового рахунку виключно в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 06 жовтня 2022 року становить 29164,54 грн.
Зауважує, що 29 липня 2019 року позивачкою, в інтересах сім`ї, з метою отримання банківських послуг було підписано заяву з АТ КБ «ПриватБанк» на отримання грошових коштів, і за час шлюбу з відповідачем вона використовувала грошові кошти з даного карткового рахунку виключно в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 04 січня 2023 року становить 212 723,21 грн.
Вказує, що всі зазначені боргові зобов`язання виникли виключно під час сумісного проживання з позивачем у шлюбі, і грошові кошти з вищезазначених рахунків використовувалися виключно в інтересах сім`ї, про що свідчать виписки з карткових рахунків та довідки банківських установ.
У зв`язку з чим, просила суд визнати в порядку поділу майна подружжя за нею та відповідачем грошові зобов`язання за вказаними вище договорами: - кредитним договором №0577/0116 від 04 серпня 2020 року з AT «Ощадбанк» на суму 1 158 316 гривень; -№11012211-02-04-04 від 30 липня 2020 року з ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж становить 651 988, 15 гривень; №2037542231 - для придбання побутової техніки який 19 вересня 2021 року укладено з АТ «ОТП БАНК»; №40019432265 від 10 серпня 2021 року - на суму 44 473 гривень з АТ «Перший український міжнародний банк»; №1002090086201 від 16 лютого 2022 року - на загальну суму 100 000 гривень з АТ «Перший український міжнародний банк»; з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» за карткою Універсальна Голд, за № НОМЕР_1 , на якій заборгованість станом на 06 жовтня 2022 року становить 29164,54 грн.; з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» за заявою на отримання грошових коштів від 29 липня 2019 року, заборгованість станом на 04 січня 2023 року у розмірі 212723,21 грн., по 1/2 частині, тобто у рівних частках.

Рішенням Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ «Ощадбанк», ПАТ «Страхова компанія ВУСО», АТ «ОТП Банк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» - про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань - відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Куценко В.А. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року ухвалено не тільки з порушенням норм матеріального права, а також і з грубим порушенням норм процесуального права, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що призвело до ухвалення судом незаконного та несправедливого рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, а також являється таким, що порушує право власності позивачки ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обставини встановленні судом у рішенні не відповідають дійсності.
Вважає, що судом першої інстанції при розгляді даного спору допущено викривлення застосування правовстановлюючої практики, оскільки якщо допустити, що суду було недостатньо надано доказів стосовно витрати кредитних грошових коштів на придбання харчування, лікування, відпочинок, та вирішення інших побутових проблем їх з відповідачем сім`ї, за іншими кредитними зобов`язаннями, то зобов`язання відповідача нести солідарну відповідальність за придбане авто, співвласником якого він являється, і який було придбано виключно за ініціативою відповідача і за його нотаріально посвідченої згоди, а гроші на придбання якого було перераховано АТ «Ощадбанк», адже в матеріалах справи наявна його особиста нотаріальна заява про надання згоди на оформлення кредиту в АТ «Ощадбанк» для придбання конкретного автомобілю, і тому його твердження про те, що це тільки позивачка особисто приймала рішення про оформлення кредитного договору, і те що даний договір укладався не в інтересах сім`ї спростовується даним документом. 
Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишено і те, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов' язків.
Зауважує, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).
Таким чином, боргові зобов`язання перед позикодавцем, несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.
Вважає, що суд першої інстанції помилково визначив, що предметом спору була заміна одного боржника на іншого, позивач жодним чином не знімаючи із себе відповідальність перед кредиторами, звернулася до суду з однією метою, і не для того, щоб її було замінено на відповідача, її колишнього чоловіка, відповідати перед банками за кредитними договорами, а з метою розподілу боргових зобов`язань, і для того, щоб відповідач, колишній чоловік, який так само, як і позивачка був споживачем даних кредитних коштів під час шлюбу, і який повинен так само відповідати за борговими зобов`язаннями на рівні іншого з подружжя, тобто, мова про заміну одного боржника на іншого не йшла, річ була виключно в тому, щоб довести суду, що дані кредитні договори укладалися в інтересах сім`ї, під час шлюбу, а отже і відповідати за даними кредитними зобов`яаннями повинні обидві сторони колишнього подружжя, а не лише позивач.
Також вважає, що вказані зобов`язання за Кредитними договорами, з АТ «Ощадбанк», з ПрАТ СК «ВУСО», з АТ «ОТП БАНК», з АТ «ПУМБ» з АТ Комерційний банк «Приватбанк» підлягають розподілу між нею та відповідачем в рівних частках.
У зв`язку з чим просила суд рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року по справі №20/1311/23 скасувати, та ухвалите нове рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках - по 1/2 частці, грошові зобов`язання за кредитними договорами: кредитний договір №0577/0116 від 04 серпня 2020 року з АТ «Ощадбанк» на суму 1 158 316 гривень; №11012211-02-04-04 від 30 липня 2020 року з ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж становить 651 988,15 гривень; №2037542231, для придбання побутової техніки який 19 вересня 2021 року було укладено з АТ «ОТП БАНК»; з АТ «ПУМБ» кредитний договір №40019432265 від 10 серпня 2021 року на суму 44 473 гривень; з АТ «ПУМБ» кредитний договір за №1002090086201 від 16 лютого 2022 року на загальну суму 100 000,00 гривень; з АТ КБ «Приват Банк», за карткою Універсальна Голд, за № НОМЕР_1 , на якій заборгованість становить станом на 06 жовтня 2022 року 29 164,54 гривень; з АТ КБ «Приват Банк» за заявою на отримання грошових коштів від 29 липня 2019 року, заборгованість станом на 04 січня 2023 року розміром 212 723,21 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 скориставшись своїм правом подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги.
Зазначає, що ОСОБА_1 має у власності автомобіль марки Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який записала на власне ім`я. Даний ТЗ брався нею у кредит в АТ «Ощадбанк». Згоди на оформлення дорогого авто в кредит він не надавав, це було її особисте рішення. Більш того, даний ТЗ знаходиться у ОСОБА_1 , вона ним користується постійно, та позовної вимоги про розподіл транспортного засобу не ставить. Вона прийняла рішення залишити ТЗ собі.
Вказує, що АТ «Ощадбанк» уклав саме з ОСОБА_1  кредитний договір на купівлю цього авто, і вона не може в односторонньому порядку розірвати даний договір шляхом розподілу кредиту, адже кошти належать АТ «Ощадбанк», та нею кредит не погашений, а тому вирішувати за банк долю власного кредиту неправомірно.
Зауважує, щодо боргу у ПрАТ КБ «Приват Банк», то своєї згоди відповідач на його оформлення не надавав, картка оформлена ОСОБА_1 до шлюбу, а гроші витрачалися ОСОБА_1 самостійно, на сім`ю вони не йшли. У банківських виписках, що надані ОСОБА_1 , зазначено перерахування коштів іншим особам, в т.ч. і її сину від першого шлюбу.
Вказує, що особисті платежі ОСОБА_4 не є платежами, шо зроблені в інтересах сім`ї.
Звертає увагу, що за борг перед АТ «ПУМБ», відповідач не знав, своєї згоди на його оформлення не надавав, гроші витрачалися ОСОБА_1 на особисті потреби, доказів на понесення кредиту в інтересах сім`ї позивач не надала, більш того другий кредит з цим Банком був укладений ОСОБА_1 16 лютого 2022 року, однак з 11 лютого 2022 року відповідач припинив шлюбні відносини та вже мешкав окремо, і не міг знати про його існування.
Вважає, що позивач судовим рішенням намагається частково замінити боржника у зобов`язанні, на що жодна з фінансових установ своєї письмової згоди на це не надавала.
Категорично заперечує проти поділу кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед фінансовими установами, які оформлювалися нею особисто, без погодження з відповідачем, а деякі під-час відсутності шлюбних відносин, а тому не могли бути укладені в інтересах сім`ї. 
У зв`язку з чим просив рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року у цивільній справі №207/1311/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Представник третьої особи АТ КБ «Приват Банк» - адвокат Якушев С.О. скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, прийнятим без жодних порушень норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Вказує, що АТ КБ «Приват Банк» повністю погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, що зазначені в оскаржуваному рішенні суду.
Звертає увагу, що судом встановлено, що існують два кредитних договори позивача в АТ КБ «ПриватБанк»: договір №SAMDN51000095604596 від 03 липня 2013 року по картці НОМЕР_1 , станом на 14 жовтня 2024 року заборгованість відсутня, а є позитивний баланс власних коштів позивачки в сумі 5 696,65 грн., що підтверджується випискою; договір №SAMDNWFС00053160505 від 05 серпня 2019 року по картці НОМЕР_3 , згідно розрахунку заборгованості станом на 05 жовтня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість лише у розмірі простроченого боргу за наданим кредитом в сумі 89 688,45 грн.
Зауважує, що позовні вимоги не містять поділу спільного майна подружжя, тобто головна мета позивача у цьому позові - це уникнення сплати боргу перед кредиторами. Натомість, основний підхід, яким керуються під час поділу майна подружжя в судовому порядку — боргові зобов`язання, що виникли за договором, укладеним в інтересах сім`ї, повинні враховуватися при поділі майна подружжя.
Вважає, що для врахування боргів подружжя треба вирішити питання про поділ майна та потрібно встановити спочатку увесь обсяг спільного майна подружжя, однак подібні вимоги відсутні, що є вже підставою для відмови у задоволенні цього позову.
Зазначає, що позивачем не доведено, що кредитні договори укладені між нею та ПриватБанком (один з яких - задовго до укладення шлюбу) були в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цими договорами, використане в інтересах сім`ї. До того ж, у письмовій формі згоду на укладення кредитних договорів від чоловіка позивача ПриватБанком не отримувалося, а тому кредитні договори з ПриватБанком є особистими майновими зобов`язаннями позивача перед ПриватБанком. 
Вказує, що згідно розрахунку заборгованості за договором № SAMDNWFC00053160505 від 05 серпня 2019 року по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) - кредитна картка VIP-рівня, станом на 05 жовтня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ПриватБанком в розмірі простроченого боргу за наданим кредитом в сумі 89 688,45 грн. Згідно виписки за цим договором на дату укладення шлюбу — 01 червня 2019 року у ОСОБА_1 вже був особистий борг за договором №SAMDNWFC00053160505 в розмірі 159 667,47 грн., а на дату розірвання шлюбу 21 червня 2022 року - борг у ОСОБА_1 дорівнював 185 124,01 грн.
Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам чинного законодавства України та судовій практиці Верховного Суду, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
У зв`язку з чим, просила апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куценка В.А. - залишити без задоволення, а рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року у справі №207/1311/23- залишити без змін.

Також, представник АТ «Ощадбанк» - Борзенко Л.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з викладеними в апеляційній скарзі аргументами скаржника, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, та таким які не підлягають задоволенню. 
Зазначає, що за час спільного проживання, а саме 04 серпня 2020 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №0577/0116 (для придбання транспортного засобу), за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 1 158 316 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,59% річних, з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 03 серпня 2027 року на строк 84 місяців для придбання транспортного засобу за Договором купівлі-продажу (пункти 2.2, 2.3 Кредитного договору, копія якогоміститься в матеріалах справи). 
З метою належного виконання зобов`язання за Кредитним Договором 04 серпня 2020 року між Банком та позичальником/заставодавець укладено Договір застави майна №0577/0116/1, за умовами якого заставодавець передав в заставу рухоме майно: транспортний засіб марки TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020. Однак, позичальником, в порушення підпунктів 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору не дотримано Графік погашення кредиту, починаючи з 03 червня 2022 року не здійснено погашення чергового платежу. 
Вказує, що на виконання п.3.9 Кредитного договору у зв`язку з простроченням погашення основної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за користування кредитом більше ніж на один календарний місяць, 12 червня 2023 року за вих. №55/5.4-02/989 на адресу відповідача направлена Вимога про відкликання кредиту, дострокове його погашення. Вимога про відкликання кредиту отримана відповідачем 21 червня 2023 року, про що свідчить його особистий підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Вимога АТ «Ощадбанк» щодо дострокового погашення кредиту відповідачем не виконано, заборгованість за Кредитним договором не погашено.
Звертає увагу, що фактично позовна заява містить вимоги про поділ тільки боргових зобов`язань позивача, зокрема перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 0577/0116 від 04 серпня 2020 року. Судом першої інстанції встановлено, що спільне майно подружжя не підлягало поділу, зокрема транспортний засіб, придбаний за кредитні кошти, отримані у АТ «Ощадбанк» згідно КД № 0577/0116 від 04 серпня 2020 року.
Судом встановлено, що даний транспортний засіб є власністю позивача, перебував та перебуває у користуванні позивача. 
Вважає, що позовні вимоги/дії позивача спрямовані на уникнення відповідальності за зобов`язанням по Кредитному договору та рішення суду. 
Звертає увагу, що відповідно до п.6.3.11. Кредитного договору позичальник свідчить, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладанні цього Договору, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання позичальником цього договору. 
АТ «Ощадбанк» не надає своєї згоди на поділ між подружжям зобов`язання за Кредитним Договором №0577/0116 від 04 серпня 2020 року. 
Вважає, що рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року по справі №207/1311/23 є законним, прийнятим без порушень норм матеріального і процесуального права. 
У зв`язку з чим просить рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року по справі №207/1311/23 - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куценка В.А. залишити без задоволення. 

Представник ОСОБА_1 - адвокат Куценко В.А. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.
Представник АТ «Ощадбанк» - Борзенко Л.М. в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила у її задоволенні відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзивів, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 червня 2019 року, актовий запис №138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
04 серпня 2020 року укладено договір позивачкою про споживчий кредит №0577/0116 для придбання транспортного засобу про надання кредиту в сумі 1 158 316 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 11,59% річних, з терміном остаточного погашення кредиту 03 серпня 2027 року. З метою належного виконання зобов`язання за кредитним договором 04 серпня 2020 року між Банком та позичальником укладено договір застави майна №0577/0116/1, за умовами якого заставодавець передав в заставу рухоме майно: транспортний засіб марки Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020.
В матеріалах справи є заява ОСОБА_2 про надання згоди своїй дружині, ОСОБА_1 , на укладання та підписання договору застави майна №0577/0116/1 з АТ «Державний ощадний банк України» та на передачу в заставу рухомого майна, а саме: транспортного засобу Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .
30 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ВУСО» укладено страховий договір №11012211-02-04-04 загальний страховий платіж становить 651988,15 грн.
10 серпня 2021 року позивач уклала з АТ «ПУМБ» кредитний договір №40019432265 на суму 44 473 грн., станом на 06 жовтня 2022 року заборгованість становить 24 990,75 грн., у т.ч. прострочена 1671,62 грн.
19 вересня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір №2037542231 на суму 29 186 грн. 
16 лютого 2022 року в АТ «ПУМБ» позивач взяла споживчий кредит в сумі 100 000 грн., що підтверджується заявою №1002090086201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Крім того позивач уклала з АТ КБ «ПриватБанк» два кредитних договору: договір №SAMDN51000095604596 від 03 липня 2013 року (картка НОМЕР_1 ), станом на 14 жовтня 2024 року заборгованість відсутня; договір №SAMDNWFС00053160505 від 05 серпня 2019 року (картка НОМЕР_3 ) згідно розрахунку заборгованості станом на 05 жовтня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі простроченого боргу в сумі 89 688,45 грн.
По кредитному договору №11012211-02-04-04 від 30 липня 2020 року з ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж становить 651 988, 15 грн., частину 182 229,78 грн. сплачено, і станом на 19 жовтня 2022 року заборгованість складає 469 758,37 грн.
Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 11 лютого 2022 року, про що зазначила як позивачка у позові, так і відповідач у відзиві на позов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів щодо розміру використаних в інтересах родини коштів на задоволення побутових та споживчих потреб саме за період спільного проживання сторін, їх цільового призначення.
Суду не було надано доказів яку саме суму коштів сплачено позивачем за період від укладення договору та до припинення спільного проживання з відповідачем, договір між позивачем та АТ Приватбанк від 29 липня 2019 року взагалі укладено до реєстрації шлюбу між сторонами, заборгованість за даним договором у позові зазначена станом на 04 січня 2023 року, коли шлюбні стосунки між сторонами вже були припинені.
Щодо позовних вимог за кредитним договором від 19 вересня 2021 року № 2037542231 між позивачкою та ОТП банком на придбання побутової техніки, суду не надано доказів яка саме побутова техніка була придбана за кредитні кошти, у кого з подружжя вона залишилась у користуванні, у якому обсязі боргові зобов`язання виконані станом на день завершення судового розгляду. Транспортний засіб, придбаний в кредит за кошти Ощадбанку позивач залишила собі у користування, право власності на автомобіль оформлено на неї, тому вимоги про поділ авто є безпідставними. 

Колегія суддів в цілому погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Норми статті 60 СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Під час укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
Якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Подружжя має відповідати за спільними зобов`язаннями всім майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15).
У постанові Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 758/5172/20 зазначено, що для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї.
Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики саме по собі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, в солідарному порядку обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу (постанови Верховного Суду від 14 листопада 2024 року в справі № 727/1140/21, від 03 грудня 2024 року у справі №553/2879/21).

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 червня 2019 року. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 11 лютого 2022 року, про що сторони не заперечували під час розгляду справи у суді першої інстанції.
04 серпня 2020 року позивачем укладено договір про споживчий кредит №0577/0116 для придбання транспортного засобу в сумі 1 158 316 грн. З метою належного виконання зобов`язання за кредитним договором 04 серпня 2020 року між Банком та позичальником укладено договір застави майна №0577/0116/1, за умовами якого заставодавець передав в заставу рухоме майно: транспортний засіб марки Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020.
30 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ВУСО» укладено страховий договір №11012211-02-04-04 загальний страховий платіж становить 651 988,15 грн.
10 серпня 2021 року позивач уклала в АТ «ПУМБ» кредитний договір №40019432265 на суму 44 473,00 грн., станом на 06 жовтня 2022 року заборгованість становить 24 990 грн. 75 коп., у т.ч. прострочена 1 671,62 грн.
19 вересня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір №2037542231 на суму 29 186 грн. 
Під час судового розгляду даної справи у суді першої інстанції встановлено, що третьою особою - АТ «Ощадбанк» вчинявся виконавчий напис про звернення стягнення за кредитним договором на предмет застави - автомобіль Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020. Тобто є спір з приводу даного рухомого майна, однак, автомобіль знаходиться у користуванні позивача та нею не повернуто кредиторові, що не спростовано у суді, а кредитор не надає згоди на заміну боржника у зобов`язанні за даним кредитним договором, що не відповідає вимогам ст.520 ЦК України, згідно якої заміна боржника у зобов`язанні може відбуватись виключно за згодою кредитора.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Нормою ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду позивач зазначала, що всі вищезазначені боргові зобов`язання виникли під час сумісного проживання з відповідачем у шлюбі і кредитні кошти використовувались виключно в інтересах сім`ї, про що свідчать виписки з карткових рахунків та довідки банківських установ.
Між тим, судом першої інстанції досліджено надані сторонами докази, і здійснено висновок, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем не доведено витрачання кредитних коштів в інтересах сім`ї, а також що на ці кошти було набуте рухоме майно, не надано доказів щодо розміру використаних в інтересах родини коштів на задоволення побутових та споживчих потреб в період спільного проживання сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі №205/9626/16-ц (провадження №61-37796св18) зазначено, що борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, можуть бути враховані при поділі майна подружжя, однак таких вимог позивачем заявлено не було.
Суд вказав, що для правильного вирішення справи потрібно встановити увесь обсяг спільного майна подружжя та з урахуванням боргів подружжя вирішити питання про поділ майна.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження №61-15813сво18) наголосив на неприпустимості використання учасниками цивільних правовідносин поділу спільного майна подружжя для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Таким чином доводи апеляційної скарги, що зобов`язання за кредитними договорами підлягають розподілу між подружжям в рівних частках, не приймаються колегією суддів та спростовуються релевантною практикою верховного суду у подібних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена судом першої інстанції, то суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куценка Вячеслава Анатолійовича - залишити без задоволення. 
Рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 21 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 15.06.2026р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв