ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3834/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» - адвокат Кобиляцький Д.М.
Від Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» - адвокат Єрашов І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026, суддя суду першої інстанції Бездоля Ю.С., м. Одеса, повний текст додаткового рішення складено та підписано 13.03.2026 
по справі №916/3834/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг»
до відповідача: Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»
про стягнення 2 132 866,80 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення 2 132 866,80 грн заборгованості.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» 2 132 866,80 грн заборгованості та 25 594,40 грн судового збору за подання позовної заяви.
17.02.2026 за вх.№2-267/26 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення по справі №916/3834/25, яким стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» витрати на професійну правову допомогу адвоката в сумі 25 000,00 грн. та гонорар успіху в сумі 106 643,34 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» за вх.№2-267/26 від 17.02.2026 задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; в решті заяви - відмовлено.
Приймаючи дане рішення суд першої інстанції вказав, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн є обґрунтованими та доведеними. В той час як, на переконання суду, вимога про відшкодування “гонорару успіху” є необгрунтованою та безпідставною.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25.
Апелянт вказує, що позивачем не зазначено суму орієнтованого розрахунку суми судових витрат, а значить сума судових витрат складає 0 (нуль) грн.
Апелянт зазначив, що як вбачається із заяви про ухвалення додаткового рішення та акту про надання правової допомоги від 27.02.2026, розрахунок витрат у розмірі 25 000,00 грн не містить детальний опис, не зрозуміло яка вартість робіт була окремо. Не зрозуміло чи входило до цих витрат складання заяви про участь в режимі відеоконференції, яка не може бути включена до цих витрат, так як ця послуга не стосується предмету спору.
Апелянт також вказав, що в акті про надання правової допомоги від 27.02.2026 року Заявником зазначено в розрахунок 25 000,00 грн підготовка до 3х необхідних процесуальних документів, але не зрозуміло, що це за процесуальні документи, що позбавляє Позивача перевірити чи стосуються ці документи предмету спору.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.03.2026 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Опттехторг» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Даний відзив було подано 23.04.2026.
В той же час, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 22.04.2026.
Дану ухвалу було отримано позивачем у системі електронний суд 01.04.2026.
Таким чином відзив було подано з пропуском строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Позивач просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв?язку з тим, що процесуальний строк на 1 день був порушений через те, що представник Позивача територіально перебуває в м. Нікополь (Дніпропетровська обл.) та після чергового обстрілу окупаційними військами, в місті були проблеми із світлом та Інтернет зв`язком.
В той же час, в силу положень ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України строк, встановлений судом не може поновлений, а може бути лише продовжений.
З огляду на викладене вище, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання відзиву.
Однак, з огляду на об`єктивні причини, місцезнаходження представника позивача, колегія суддів вважає за потрібне з власної ініціативи продовжити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу на один день до 23.04.2026 та відповідно прийняти наданий позивачем відзив на апеляційну скаргу до розгляду.
Щодо суті відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач вказує, що АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» в повній мірі виконав взятий на себе обов`язок, передбачений умовами Договору про надання правової допомоги № 15/2025 від 17.01.2025 року та Додатку №1 до Договору «Участь у суді першої інстанції по майновому спору». 
Позивач зазначає, що на підтвердження отриманих коштів від Клієнта, АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» надало довідку про отримання коштів у розмірі 25 000,00 грн. (п. 6.8 прайс листа).
На переконання позивача, він та АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» дотримувались норм чинного законодавства України при укладанні та виконанні умов договору про надання правової допомоги, а тому вимоги щодо відшкодування Позивачем витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та доведеними.
Позивач вказує, що суд першої інстанції належним чином дослідив докази, надані сторонами, та виніс обґрунтоване додаткове рішення від 13.03.2026.
Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ «Херсонська ТЕЦ» на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 року по справі № 916/3834/25 в повному обсязі, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 року залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3721/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2026.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/3834/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3834/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 22.04.2026; призначено справу №916/3834/25 до розгляду на 07.05.2026 о 11:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
07.05.2026 у судовому засіданні прийняли участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» - адвокат Кобиляцький Д.М. та представник Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» - адвокат Єрашов І.Є.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У попередньому розрахунку судових витрат у справі, поданому у позовній заяві, позивач попередньо повідомив суд про намір стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу адвоката в сумі 25000 грн. та гонорар успіху в сумі 106643,34 грн. 
Таким чином, безпідставними є посилання апелянта на відсутність попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат у першій заяві по суті справи.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
При цьому заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, з доказами понесення таких витрат, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» 16.02.2026, тобто в межах п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2026, яким задоволено позов в повному обсязі.
Отже, позивач дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і подання відповідних доказів на виконання частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
На підтвердження заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано документи, з яких вбачаються наступні обставини надання правничих послуг:
1) 17.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптехторг» та Адвокатським об`єднанням «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» було укладено договір №15/2025 про надання правничої допомоги. 
Відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов?язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, протягом 2025 року, а клієнт - прийняти і оплатити таку правничу допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим договором. 
Пунктом 3.1 договору передбачено, що правнича допомога за цим договором надається на підставі завдань (доручень) клієнта; завдання можуть бути надані як в усній, так і в письмовій формі. 
Згідно з п.4.3 договору за результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін; в акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правничої допомоги і її вартість; акт надсилається клієнту Адвокатським об`єднанням електронною поштою або поштою чи вручається нарочно; на письмову вимогу клієнта, Адвокатське об`єднання може надавати акти про надання правничої допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правничої допомоги із ідентифікацією;
2) Додаток №1 до договору №15/2025 від 17.01.2025 про надання правничої допомоги «Прайс-лист (розмір адвокатського гонорару при юридичному обслуговуванні без фіксованого гонорару)». 
Відповідно до п.6.8 участь у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви або відзиву на позовну заяву та/або зустрічного позову, підготовка до 3х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, 1 засіданні по суті) - вартість: 25000 грн. + 5% ціни позову;
3) довідку, підписану керуючим партнером АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН», зі змісту якої вбачається, що 15.08.2025 до АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» звернулось ТОВ «ОПТТЕХТОРГ» щодо стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» коштів у сумі 2132866,80 грн. за договором №227 від 23.06.2025; клієнту було: надано усну консультацію із зазначеного питання, здійснено виїзд за місцем знаходження клієнта, підготовлено звернення до боржника, підготовлено претензію, підготовлено позовну заяву, прийнято участь у судових засіданнях по справі №916/3834/25, підготовлено ряд процесуальних документів по справі; відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; за надану правову допомогу отримана винагорода у розмірі 25000 грн.;
4) Акт про надання правової допомоги від 13.02.2026, підписаний між ТОВ «Оптехторг» та АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН». Пунктом 1 наданого акту зазначено, що відповідно до договору про надання правової допомоги №15/2025 від 17.01.2025 АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: 
- Участь у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви, підготовка до 3х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, 1 засіданні по суті) про стягнення з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» суми основного боргу у справі №916/3834/25 (у відповідності до п.6.8. додатку №1 до договору про надання правової допомоги) - кількість: 1; - сума: 25000 грн.;
- Гонорар за прийняття рішення на користь клієнта-позивача у майновому спорі по справі №916/3834/25 (у відповідності до п.6.10 додатку №1 до договору про надання правової допомоги) - кількість: 5% від задоволених позовних вимог - сума: 106 643,34 грн. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги склала: 131 643,34 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об?єднання) зобов?язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. 
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги.
При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України).
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Таким чином, частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. 
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. До відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Згідно з положеннями п.4 ст. 1, ч.3 ст. 27 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Предметом договору про надання правничої допомоги є надання адвокатом послуг, зокрема, у зв`язку з вирішенням спору в суді.
Колегія суддів враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений за їх взаємною домовленістю.
Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Щодо заперечень апелянт проти заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
На переконання колегії суддів, безпідставним є посилання апелянта на відсутність детального опису наданих послуг, що унеможливлює зрозуміти яка вартість робіт була окремо за складання позовної заяви, претензії тощо, з огляду на наступне.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. 
Колегія суддів критично оцінює твердження відповідача про ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу, оскільки в акті приймання-передачі наданої правничої допомоги - адвокатських послуг позивачем конкретизовано, які саме види (дії) правничої допомоги було виконано адвокатом останнього.
Колегія суддів приймає до уваги, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару, сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, про що помилково стверджує відповідач.
Щодо посилань апелянта на те, що у наданому акті про надання правової допомоги від 13.02.2026 заявником зазначено в розрахунок 25000 грн. підготовку до 3х необхідних процесуальних документів, але не зрозуміло що це за процесуальні документи, що позбавляє відповідача перевірити чи стосуються ці документи предмету спору, колегія суддів зазначає наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що окрім заяв про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, позивачем також було подано до суду першої інстанції наступні документи: 
- 22.10.2025 за вх.№33358/25 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення (які за своїм змістом є відповіддю на відзив) та додаткові документи;
- 22.10.2025 за вх.№33358/25 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про витребування доказів;
- 10.11.2025 за вх.№35659/25 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення щодо тверджень відповідача, поданих у запереченнях на відповідь на відзив;
- 23.12.2025 за вх.№41163/25 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Відтак, суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання апелянта про неможливість встановити, які процесуальні документи було подано представником позивача та чи стосуються ці документи предмету спору.
Таким чином, у запереченнях відповідача не наведено аргументів, які могли би свідчити про неспівмірність витрат на правничу допомогу.
Як вже зазначалось вище, ч.6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч.1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов?язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що саме лише заявлення клопотання про зменшення витрат не є безумовною підставою для їх зменшення, якщо інша сторона не надасть суду доказів їхньої неспівмірності (нерозумності, надмірності) та не обґрунтує, чому саме ці витрати, попри їх фактичне понесення, не підлягають відшкодуванню, адже суд оцінює реальність та розумність розміру витрат, а не втручається в договірні відносини з адвокатом, якщо немає заперечень від іншої сторони.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» у суді під час розгляду справи, враховуючи критерії співмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, реальності та розумності розміру таких витрат, ціну позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, в яких взяв участь представник позивача, виходячи з конкретних обставин справи, та за відсутності належним чином обґрунтованого відповідачем клопотання про зменшення заявлених до стягнення витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлена сума витрат у розмірі 25000 грн. є такою, що підтверджена поданими доказами, виконаними адвокатом роботами та обсягом наданих адвокатом послуг.
Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача “гонорару успіху” у розмірі 106643,34 грн., що складає 5% від задоволених вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як “гонорар успіху”, проте господарський суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування “гонорару успіху” як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як “гонорар успіху”, що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Відтак, враховуючи дані позиції Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказаний вид гонорару не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг та, відповідно, не може переноситись на іншу сторону (не сторону такого договору).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з “гонораром успіху”. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Таким чином, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату “гонорару успіху”, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 та у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.01.2026 у справі №642/716/22.
У справі №916/3834/25 підставою для звернення із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є приписи статтей 123, 126, 129 ГПК України, і вимога позивача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.
В свою чергу “гонорар успіху” визначено договором про надання правничої допомоги як гонорар, який не включається до вартості надання послуг з правничої допомоги та виплачується адвокату після ухвалення судового рішення виключно у випадку позитивного вирішення справи.
Така винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як “гонорар успіху” за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою у розумінні статті 126 ГПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.
Тобто, “гонорар успіху” не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.
В свою чергу стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Виходячи з наведеного, зважаючи на положення статті 126 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, господарський суд дійшов вірно висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним в межах розгляду наведеної справи та виходячи з того, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, врахувавши реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, у стягненні з відповідача судових витрат в частині «гонорару успіху» слід відмовити.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. є обґрунтованими та доведеними. В той час, вимога про відшкодування “гонорару успіху” є необґрунтованою та безпідставною. Відтак, заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 грн., в решті заяви щодо стягнення “гонорару успіху” необхідно відмовити.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 по справі №916/3834/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.05.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран