Дата документу  Справа № 333/60/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/60/26 Головуючий в 1 інстанції Холод Р.С. 
Провадження № 33/807/807/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року           м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Дмитра Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Михайлова Дмитра Олександровича на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір.
За постановою суду, 15.12.2025 о 09 год. 37 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по Оріхівському шосе, 14А км у м. Запоріжжі, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху (далі ПДР). Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку: на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу «Аlcotest Drager 6820» (результат – 0,64 ‰).
2. Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат Михайлов Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанову суду вважає незаконною, необґрунтованою, ухваленою з істотним порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що:
-фабула звинувачення, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №541187 від 15.12.2025, не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме в протоколі зазначено, що 15.12.2025 о 09:30 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, проте з відеозапису встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений о 09:37 годині;
-відеозаписами з бодікамери не зафіксовано факту процедури перевірки ознак сп`яніння та їх наявність у ОСОБА_1 , а тому формальне перелічення ознак не свідчить про їх наявність у особи;
-пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння, а не формальне припущення наявності цих ознак у особи;
-проведений працівниками поліції огляд військовослужбовця ОСОБА_1 є таким, що здійснений з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, а отримані в його результаті відомості не можуть вважатися належними і допустимими доказами у справі.
3. Позиції учасників.
В засіданні апеляційного суду захисник Михайлов Д.О., який підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просив скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а у випадку визнання винним в інкримінованому йому діянні застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
4. Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Михайлова Д.О., на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши її доводи і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване, законне рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено, зокрема, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №541187 від 15.12.2025, згідно яких встановлено час, дату та місце скоєння адміністративного правопорушення. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень;
- результату спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820» № ARНЕ-0019 від 15.12.2025, згідно яких тест на стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 є позитивним і складає 0,64‰, підписане ним без зауважень;
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота; вираженого тремтіння пальців рук; неприродної блідості обличчя, проведено огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820». Результат позитивний 0,64‰, з чим ОСОБА_1 погодився, що підтверджується підписом в акті огляду;
- рапорту інспектора взводу №1 роти №2 батальону №2 УПП в Запорізькій області ДПП від 15.12.2025, відповідно до якого було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , виявлено в нього ознаки алкогольного сп`яніння, проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат позитивний – 0,64‰, з результатом водій погодився. Відносно ОСОБА_1 складено протокол, від керування відсторонено, про повторність попереджено. Подія фіксувалась на нагрудний відео реєстратор Motorola solution vb400 474286;
- відеозапису (відеофайл «ЕПР1 №541187»), наданого УПП в Запорізькій області та дослідженого судом, згідно з якими зафіксовано зупинений на блокпосту транспортний засіб «Opel Vectra», з водійського місця якого виходить водій, як у подальшому встановлено ОСОБА_1 . У подальшому, у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу «Alkotest Drager 6820», на що останній погодився. Поліцейським було здійснено контрольний забір повітря з метою перевірки справності спеціального технічного засобу, після чого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння. Озвучений поліцейським результат склав 0,64‰. Із зазначеним результатом водій погодився. Інспектор поліції роз`яснив ОСОБА_1 право пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, у разі незгоди з результатом алкотесту, однак водій не виявив такого бажання. Після цього працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права та склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно останнього. 
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Щодо зазначеної захисником різниці у часі вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення - 09 год. 30 хв. та зупинення транспортного засобу на відеозаписі - 09 год. 37 хв., апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що це не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та не є істотною помилкою. Зазначення часу у протоколі має орієнтовний характер та може незначно відрізнятися від фактичного часу фіксації події технічними засобами. 
Крім того, така розбіжність сама по собі не свідчить про недостовірність доказів чи відсутність події правопорушення, жодним чином не порушує, не звужує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги щодо не проведення процедури перевірки інспектором ознак сп`яніння ОСОБА_1 , а лише формальне перелічення ознак, що не свідчить про їх наявність у особи, є необґрунтованими, оскільки спростовуються відеозаписом, який міститься в матеріалах справи (час на відеозаписі 09 год. 38 хв.).
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що відеозаписом не доведено ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє оскільки за приписами ст. 266 КУпАП та Інструкції саме з внутрішнього переконання поліцейського, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, випливає підстава для проведення огляду на відповідний стан сп`яніння, при цьому жоден із нормативних документів не надає водієві або його захисникові права оспорювати таку вимогу поліцейського.
Наведені апелянтом доводи про те, що пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння, не впливають на правомірність дій працівників поліції та правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Доводи апеляційної скарги про недотримання вимог ст.266-1 КУпАП під час оформлення матеріалів в межах даної справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 апеляційний суд також вважає безпідставними.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в межах даного провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10, 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Цей перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Разом з тим, відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень регламентовано положеннями ст.15 КУпАП.
Згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, крім іншого, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, в межах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
До того ж, вимогами п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Отже, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в межах цієї справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону.
Також апелянт не погоджується з видом накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.
Надаючи правову оцінку заявленим доводам, апеляційний суд виходить з наступного.
Зокрема, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При цьому чинними нормами КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції статті, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної статті як обов`язкове.
Водночас апеляційний суд зауважує, що посилання апелянта на можливість застосування ст.69 КК України за аналогією закону суперечить положенням ч.4 ст.3 КК України, відповідно до якої законодавцем чітко передбачено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Наведені апелянтом доводи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, перебуває на військовій службі, позбавлення його права керування транспортними засобами фактично паралізує не тільки його особисту службу, а й решти військовослужбовців та можливість виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, також не можуть слугувати підставою для зміни або скасування рішення суду.
Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесене до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Більш того, накладене на ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині невизначення останньому такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається апелянт.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, чим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для зміни або скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість дослідженими у справі доказами у повному обсязі підтверджено наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Призначене судом адміністративне стягнення є законним, обґрунтованим, відповідає характеру вчиненого правопорушення та накладене в межах санкції, встановленої законом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Михайлова Дмитра Олександровича залишити без задоволення.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Р.С. Солодовніков