Справа № 342/137/26 
Провадження № 22-ц/4808/783/26 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Максюти І. О., Томин О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Романенка Євгена Олександровича на ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2026 року, постановлену у складі судді Гайдича Р. М. у місті Городенці, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача – Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог та судового рішення, яке оскаржується
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 , третя особа – Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, в якому просила визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, змінивши в графі батько прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
Безпосередньо у позовній заяві ОСОБА_1 заявила вимогу про звільнення від сплати судового збору з посиланням на частину першу статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.
Залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа – Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.
Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2026 року відмовлено у задоволенні повторного клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.
Позовну заяву ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа – Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, визнано неподаною і повернуто позивачці.
Відмовляючи у задоволенні повторного клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції виходив із того, що воно ґрунтується на тих самих підставах, які вже були оцінені судом і визнані недостатніми, не містить належних та достатніх доказів на підтвердження підстав для звільнення, зокрема з урахуванням відомостей про доходи позивачки. Крім того, суд вказав, що чинним законодавством передбачено право позивачки звернутися з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, яким вона не скористалася.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Романенко Є. О. на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повторно відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 не надав можливості їй сплатити судовий збір, продовживши строк на усунення недоліків позовної заяви.
Звертає увагу на те, що реалізація особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватися судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення апеляційної скарги, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також представник апелянта уважає, що дії суду щодо відмови у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору є передчасними та безпідставними. Так, суд помилково зазначив, що позивачка отримує пенсію, оскільки у відповідному клопотанні допущено очевидну описку. Наведене підтверджується відомостями податкової служби про доходи позивачки за 2025 рік, у яких відсутня інформація про отримання нею пенсії. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 пенсія не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу особи. Аналогічно, аліменти на утримання дітей не входять до складу доходу особи. Відтак суд першої інстанції безпідставно врахував зазначені виплати при оцінці майнового стану позивачки.
На підставі наведеного, представник апелянтки просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позиція інших учасників справи
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України), а тому суд уважає за необхідне проводити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Абзацом першим частини другої статті 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання батьківства, у якому безпосередньо заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору.
Ухвалою суду першої інстанції від 04 березня 2026 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, а позовну заяву залишено без руху. Мотивуючи відмову у звільненні від сплати судового збору, суд виходив із того, що позивачка, посилаючись на відсутність доходів з 01 січня 2025 року та отримання лише пенсійних і соціальних виплат, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища та неможливості сплатити судовий збір. У зв`язку з цим суд зобов`язав її усунути недоліки позовної заяви, зокрема, шляхом сплати судового збору у розмірі 1 331,20 грн.
Подаючи позовну заяву з усуненими недоліками, позивачка повторно заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору, зміст якого є аналогічним попередньому.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, відмовив у задоволенні повторного клопотання та визнав позовну заяву неподаною і повернув її позивачці.
Колегія суддів погоджується з такими діями суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір судових витрат або звільнити від їх сплати.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору за умови, що його розмір перевищує 5 відсотків річного доходу позивача за попередній календарний рік. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд також може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Наведені норми вказують на те, що суд наділений повноваженнями звільнити від тягаря судових витрат особу, яка до нього звертається. Водночас конструкція цих норм дає підстави для висновку, що звільнення від сплати судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин. До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе звільнення від сплати судових витрат, яких зазнає сторона. Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень звільнити від сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.
Повторно заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 не надала жодних доказів і не навела нових обставин на його обґрунтування, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано виснував про відсутність підстав для його задоволення.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачка не скористалася своїм процесуальним правом на подання клопотання про відстрочення, розстрочення або зменшення розміру судового збору, а наполягала саме на звільненні від сплати такого.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані позивачкою відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків достовірно підтверджують її скрутне матеріальне становище, на думку апеляційного суду, є безпідставними, оскільки такі відомості самі по собі не є достатніми для висновку про таке становище та об`єктивну неможливість сплати судового збору без подання інших належних доказів.
Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, позивачка двічі у клопотаннях про звільнення від сплати судового збору зазначала про отримання нею пенсії та соціальних виплат, однак не надала жодних доказів на підтвердження їх розміру. Посилання в апеляційній скарзі на те, що таке зазначення є опискою, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції звертав на це увагу ще в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, зазначивши, що позивачка, посилаючись на відсутність доходів з 01 січня 2025 року та отримання лише пенсійних і соціальних виплат, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища та неможливості сплати судового збору. Водночас після постановлення зазначеної ухвали інтереси позивачки представляв уповноважений представник, який подав заяву про внесення відомостей про нього як про представника, однак і надалі жодних доказів на підтвердження наведених обставин не подав та не заявив про те, що такі обставини є опискою.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково врахував у доходи позивачки отримані нею аліменти на утримання дитини та у зв`язку з цим необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, виходив не з розміру доходів позивачки, а з відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження її скрутного матеріального становища.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинен був продовжити строк на усунення недоліків позовної заяви, а не повертати її, колегія суддів уважає їх необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції попередньо залишив позовну заяву без руху та надав позивачці строк для усунення недоліків, а повернув її лише після того, як остання повторно заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору, не надавши доказів на підтвердження обставин, якими його обґрунтовувала.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви у цій справі. За вказаних обставин повернення позовної заяви для ОСОБА_1 є передбачуваним та не є порушенням її права на справедливий судовий розгляд. Крім того, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, а тому підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Романенка Євгена Олександровича залишити без задоволення.
Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  І. О. Максюта
О. О. Томин