Справа № 453/958/25 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3590/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року у розмірі 23 991,00 грн.
В обґрунтування позову посилалося на те, що 26 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 233826734 у формі електронного документу з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV66JJ4. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, запропонованих кредитодавцем. Сторонами договору узгоджено всі істотні умови договору, зокрема, розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. На підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», яке в подальшому відчужило це право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року. 29 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до боржника за кредитним договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 23991,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за кредитом, а 18991,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка підлягає стягненню на користь позивача
Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 23 991 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) грн заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 7 422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп. понесених судових витрат у вигляді сплачених судового збору та коштів на професійну правничу допомогу, з урахуванням їх зменшення судом.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що сторонами кредитного договору погоджено обов`язок позичальника зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», не можна розцінювати як частину кредитного договору № 233826734 від 26 грудня 2022 року, оскільки відсутні підтвердження, що саме ці Правила він розумів та ознайомився з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказаний документ на момент отримання кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, і щодо сплати процентів. Розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним фінансовим документом, не підтверджує факт користування кредитними коштами та наявності у нього заборгованості в заявленому позивачем розмірі. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення;
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25.
Судом встановлено, що 26 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 233826734, згідно п. 2.1 якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до п. 2.2. договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року сума кредитного ліміту, вказана в пункті 2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути в розпорядженні позичальника.
Згідно п. 2.3. договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 5000 грн одразу після укладення договору, орієнтована дата повернення якого 25 січня 2023 року.
Другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором (п. 2.4 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року).
Загальна сума кредиту за цим траншем складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору (п. 2.5 договору кредитної лінії № 233826734від 26 грудня 2022 року).
Пунктом 3.1. договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування становить 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Відповідно до п. 3.2 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно п. 3.3 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1260 грн.
Пунктом 7.1 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 25 січня 2023 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.
У п. 7.2 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що основна сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7, або п. 9.2.1.5.
Відповідно до п. 11. 1 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
Пунктом 8.1 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне виконання користування кредитом, договором не передбачено.
Згідно п. 8.2 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника.
Пунктом 8.3. договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що за умови, якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат від загальної вартості кредиту за договором на умовах пункт 8.5, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь трок дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 % річних, що на день укладення договору становить 2,10 % в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальник за кожен день користування ним.
Відповідно до п. 8.4 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
Пунктом 8.5 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що якщо позичальник здійснить дострокове повернення всієї суми отриманого кредиту до закінчення строку дисконтного періоду, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування кредитом будуть визначатися за процентною ставкою 306,60 % річних, що на день укладення договору становить 0.84 % від суми кредиту за кожен день користування ним. (далі – дисконтна процентна ставка). У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 25 січня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 766,50% річних, що на день укладення договору становить 2,10% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процентна ставка).
Згідно п. 8.7 договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року, якщо позичальник користуватиметься кредитом без продовження дисконтного періоду, умови про розрахунок загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту на умовах описаних в п. 8.5 договору не застосовуються. Відповідно загальна вартість кредиту за період всього дисконтного періоду визначається відповідно до розміру базової процентної ставки вказаної в п. 8.3 договору.
Пунктом 8.10 договору кредитної лінії № 233826734від 26 грудня 2022 року передбачено, що проценти в розмірі визначеному за правилами цього договору нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору. 
Згідно п.п. 5.1, 5.2. договору кредитної лінії № 233826734 від 26 грудня 2022 року перший транш за цим договором, у сумі вказаній в п. 2.3 договору, надається шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, за умови, що для ініціювання переказу використані реквізити платіжної картки НОМЕР_1 .
Як убачається з листа АТ «Універсал Банк» від 18 червня 2025 року № БТ/Е-5741, на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 (а.с. 113).
26 грудня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 5000,00 грн на банківську карту НОМЕР_1 на виконання умов договору № 233826734 від 26 грудня 2022 року, що підтверджується платіжним дорученням № b3a56cb8-0bc1-4221-9c54-6cd4035edeb0( а.с. 8).
Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 5000 грн також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_3 /картка № НОМЕР_2 (а.с. 114).
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» покликалося на те, що право вимоги до боржника за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року перейшло до позивача на підставі договорів факторингу.
Так, 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалося відступити за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
Згідно п. 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
У пункті 8.6 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.
28 листопад 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2020 року, а всі інші умови договору залишено без змін.
31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою викладено текст договору в новій редакції.
Зокрема, в пункті 4.1. нової редакції договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Додатковою угодою № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
У подальшому додатковою угодою № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2022 року, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року.
Додатковою угодою № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2023 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Згідно реєстру права вимоги № 218 від 28 лютого 2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року.
При цьому, предметом відступлення за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору.
У договорі факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. 
Відтак, фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Разом з тим, реєстр прав вимоги, до якого включена вимога за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року, підписано 28 лютого 2023 року, тобто після укладення кредитного договору, а відтак право вимоги за цим договором вже існувало, а не було майбутнім. 
Отже, з моменту підписання реєстру права вимоги № 218 від 28 лютого 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року, а також можливість розпоряджатися цим правом, в тому числі і відступати його на підставі договору факторингу.
23 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за грошові кошти та на умовах, визначених договором, відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.
Згідно п. 8.1. договору факторингу № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 31 грудня 2024 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року).
Згідно реєстру права вимоги № 1 від 23 лютого 2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №233826734 від 26 грудня 2022 року.
29 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату зобов`язувалося відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прав вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб - боржників, перелік яких зазначено в реєстрі боржників, що формується згідно додатку № 1 до договору та є невід`ємною частиною договору.
У пункті 1.2 договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року передбачено, що перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2.
Згідно п. 9.2. договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року договір набуває чинності з моменту його укладення сторонами.
Відповідно до п. 9.3 договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2 цього договору, та закінчується 31 грудня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, що є додатком № 2 до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прийняло реєстр боржників. 
Згідно реєстру боржників, підписаним 29 травня 2025 року, що є додатком № 1 до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року.
У вищезазначених договорах факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників. 
На момент підписання цих реєстрів, що є додатками до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», та № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року було дійсним, а відтак могло бути передано. 
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року. 
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року, наданого ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс», така становить 23991,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 18991,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язань за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року, а тому з нього на користь позивача, що набув право вимоги за цим договором, підлягає стягненню заборгованість в розмірі 23991,00 грн.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.
Як убачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року, наданого ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс», проценти за користування кредитними коштами нараховувалися кредитодавцем до 23 лютого 2024 року.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частини другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України зазначено, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
У межах загального строку дії договору № 233826734 від 26 грудня 2022 року тривалістю 5 років визначені періодичні строки повернення траншів, з яких складається загальна сума кредиту.
Зокрема, умовами договору № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачено, що строк кредитування за першим траншем становить 30 днів та закінчується 25 січня 2023 року.
При цьому, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем всіх фактично нарахованих процентів станом на 25 січня 2023 року, тобто на день закінчення дисконтного періоду, а також активації функції продовження строку дисконтного періоду в особистому кабінеті позичальника, що свідчить про те, що після закінчення дисконтного періоду 25 січня 2023 року строк кредитування не продовжувався.
Оскільки умови договору № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачали надання у користування кредитних коштів на 30 днів, строк кредитування закінчився 25 січня 2023 року, тому подальше нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним.
За таких умов, право кредитовдаця нараховувати проценти за користування кредитними коштами обмежене періодом кредитування, а саме з 26 грудня 2022 року до 25 січня 2023 року.
У той же час, умовами договору № 233826734 від 26 грудня 2022 року передбачена дисконтна процентна ставка та базова процентна ставка для нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Дисконтна процентна ставка розмірі 0,84 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом застосовується у випадку користування кредитними коштами лише в межах встановленого договором тридцятиденного строку кредитування.
Відтак, для застосування дисконтної процентної ставки позичальнику необхідно повністю сплатити заборгованість за кредитом протягом тридцяти днів з моменту його отримання.
Крім того, у пункті 1.4. договору № 209881074 від 23 травня 2020 року передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна в розмірі 2,10 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, починаючи з дати отримання кредиту.
З огляду на те, що станом на 25 січня 2023 року, тобто на день закінчення строку кредитування за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року, позичальник не сплатив заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитними коштами підлягали нарахуванню за базовою процентною ставкою, що становить 2,10 % від суми кредиту, починаючи з першого дня користування кредитними коштами.
Таким чином, за користування кредитними коштами за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року за період з 26 грудня 2022 року до 25 січня 2023 року підлягали нарахуванню проценти в розмірі 3150,00 грн (5000 х 2,10 % х 30 днів = 3150,00 грн).
Отже, станом на 25 січня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором №233826734 від 26 грудня 2022 року становила 8150 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3150 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає стягненню 822,89 грн судового збору за подання позову, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, звертаючись з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» просило стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, додаткову угоду № 25770710784 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, укладену 30 травня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року з зазначенням переліку правових та юридичних послуг, що надавалися, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг. 
Отже, позивачем доведено належними доказами понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом та обсяг наданих ним послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2399,27 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволити частково.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», та в частині стягнення судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за договором № 233826734 від 26 грудня 2022 року в розмірі 8150,00 грн, з яких 5000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 3150 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» 822,89грн судового збору за подання позову та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» на користь ОСОБА_1  2399,27 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник 

Судді: Я.А. Левик 

М.М. Шандра