ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5651/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 року у справі № 340/5651/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
- визнати протиправною та скасувати відмову в призначенні пенсії оформлену рішенням від 03.04.2025 р. №262140008228;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 15.07.1997 р. по 01.04.2001 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що у березні 2025 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, надавши відповідний пакет документів. Проте, рішенням від 03.04.2025 №262140008228 ГУ ПФУ в Кіровоградській області їй відмовлено в призначенні пенсії. Вказує, що прийняте відповідачем рішення обґрунтоване тим, що у довідці про евакуацію від 31.07.1991 №391/73673, яка видана Виконавчим комітетом Київської обласної Ради народних депутатів про те, що заявниця станом на 26.04.1986 проживала в с. Старі Шепеличі Чорнобильського району та відповідно встановленого порядку була евакуйована 03.05.1986 року, зазначене прізвище заявниці (рос. ОСОБА_2 ) не відповідає її свідоцтву про народження (рос. Лукяненко). Також, у спірному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки у трудовій книжці нового зразка наявний герб України, а дата заповнення трудової книжки – 08.06.1990. За таких обставин відповідач вважає, що спірні періоди роботи не можуть бути включені до страхового стажу. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та вказує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, 2 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, є відповідне посвідчення. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Трудова книжка та усі записи в ній здійснені у відповідності до інструкції ведення трудових книжок та скріплений печатками відтиск яких цілком сприймається та придатний для прочитання його змісту. Отже, вважає, відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, яка порушує її права на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 року у справі № 340/5651/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №262140008228 від 03.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26.03.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.06.1990 з 15.07.1997 року по 01.04.2001 року, й прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10.09.1998.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 26.02.1993 Держадміністрацією м. Києва, позивачка є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 2).
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 10.02.1990 року ОСОБА_3 змінила прізвище на “ ОСОБА_4 ”. 
Довідкою від 10.05.2023 №81, виданою Макарівською селищною радою підтверджено, що позивач дійсно була зареєстрована та проживала в селі Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області і була евакуйована з 10-кілометрової зони села Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області в зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС на підставі списків евакуйованих громадян з Чорнобильського району Київської області від 03.05.1986, порядковий номер 131. В списках евакуйованих в прізвищі ОСОБА_5 є технічна помилка прізвище написано “ ОСОБА_2 ”. В погосподарській книзі №2 Старошепелицької сільської ради за 1986 рік прізвище вказано згідно свідоцтва про народження правильно “ ОСОБА_5 ” (а.с.28-32).
26.03.2025 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 03.04.2025 №262140008228. У цьому рішенні вказано, що право на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796, з урахуванням наявних документів, заявниця не має у зв`язку із невідповідністю прізвища заявниці згідно довідки про евакуацію від 31.07.1991 №391/73673 свідоцтву про народження заявниці. У довідці про евакуацію від 31.07.1991 № 391/73673, яка видана Виконавчим Комітетом Київської обласної Ради народних депутатів про те, що заявниця станом на 26 квітня 1986 року проживала в с. Старі Шепеличі Чорнобильського району та відповідно встановленого порядку була евакуйована ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначене прізвище заявниці (рос. ОСОБА_6 ) не відповідає її свідоцтву про народження (рос. Лукяненко). За результатом розгляду документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки (серія НОМЕР_1 ), оскільки у трудовій книжці нового зразка наявний герб України, а дата заповнення трудової книжки – 08.06.1990. Вік заявниці 52 роки, страховий стаж особи становить 17 років 11 місяців 06 днів.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася через свого представника до суду з даним позовом.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на зменшення пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ст.65 Закону №796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, згідно п. 6 якого потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Суд апеляційної інстанції враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), згідно якому «право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Суд апеляційної інстанції встановив, що звертаючись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, позивачка надала паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10.09.1998, посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 26.02.1993 Держадміністрацією м. Києва, позивачка є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 2), свідоцтва про укладення шлюбу від 10.02.1990 року ОСОБА_3 змінила прізвище на “ ОСОБА_4 ”.
Відповідно до пп.7 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Як правильно з`ясував суд першої інстанції, на виконання вимог Порядку №22-1 позивачем надано до пенсійного органу довідку №391/73673, видану виконавчим комітетом Київської обласної ради народних депутатів, довідку від 10.05.2023 р. №81, видану Макарівською селищною радою, посвідчення потерпілої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 2).
При цьому зі змісту довідки від 10.05.2023 №81, виданою Макарівською селищною радою вбачається, що позивач дійсно була зареєстрована та проживала в селі Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області і була евакуйована з 10-кілометрової зони села Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області в зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС на підставі списків евакуйованих громадян з Чорнобильського району Київської області від 03.05.1986, порядковий номер 131. В списках евакуйованих в прізвищі ОСОБА_5 є технічна помилка прізвище написано “ ОСОБА_2 ”. В погосподарській книзі №2 Старошепелицької сільської ради за 1986 рік прізвище вказано згідно свідоцтва про народження правильно “ ОСОБА_5 ”.
В свою чергу, за переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, що є додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, село Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області віднесені до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
За таких обставин, наявні документи в їх сукупності свідчать, що відповідно до ст.55 Закону №796-XII позивач набув право на зменшення пенсійного віку на 6 років, про що правильно зазначив суд першої інстанції,
Стосовно зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За правилами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що спірні періоди роботи позивача з 15.07.1997 року по 01.04.2001року належним чином підтверджені відомостями трудової книжки.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії від 03.04.2025 року №262140008228 є протиправним та підлягає скасуванню.
Судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення в його оскаржуваній частині.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 року у справі № 340/5651/25- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун