ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/28124/24 Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,-
В С Т А Н О В И Л А:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0132280707 від 26.02.2024, яким застосовано штрафні (фінансові санкції) у розмірі 143 619 (сто сорок три тисячі шістсот дев`ятнадцять) грн 27 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що не погоджується з повідомленням-рішенням №0132280707 від 26.02.2024, оскільки проведення фактичної перевірки здійснено без дотримання вимог пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України в частині наявності підстав для проведення перевірки, а розрахункові операції, які відповідач вважає проведеними з порушеннями, не конкретизовані та не ідентифіковані у акті.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 23.10.2021 року, код: 3048619220, основний вид економічної діяльності: 47.71 - роздрібна торгівля у спеціалізованих магазинах (основний).
На підставі направлень від 08.02.2024 № 985/10-36-07-08, № 986/10-36-07-08 та наказу «Про проведення фактичних перевірок» від 01.02.2024 № 258-П, посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області було проведено фактичну перевірку магазину «Bonus», в якому здійснює свою господарську діяльність позивач, за адресою: АДРЕСА_1 .
Перевірка проводилась за період з 01.01.2023 по 08.02.2024 з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, у тому числі ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, касових операцій, наявності свідоцтв і ліцензій (в тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів), дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів та оформлення трудових відносин з працівниками, а також контролю за встановленими державою фіксованими цінами, граничними цінами та рівнями торговельних націнок.
Згідно з актом фактичної перевірки від 07.02.2024 № 7382/10/36/07/3048619220, посадові особи Головного управління ДПС у Київській області вважають, що позивач порушив пункти 1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки розрахункові операції проводились без застосування реєстратора розрахункових операцій (ПРО) та без видачі відповідного розрахункового документа на загальну суму 100 376,92 грн, з яких 2 320,00 грн було сплачено готівкою, а 98 056,92 грн - безготівковим розрахунком.
На підставі цього акту фактичної перевірки Головне управління ДПС у м. Києві 26 лютого 2024 року винесло податкове повідомлення-рішення № 0132280707, відповідно до якого застосовано штрафні санкції на суму 143 619,27 грн за проведення розрахункових операцій без використання реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного документа.
До податкового повідомлення-рішення від 26 лютого 2024 року № 0132280707 було додано розрахунок, згідно з яким застосовано:
100% фінансових санкцій за порушення, що відбулося 01.02.2024, на суму 13 892,22 грн;
150% штрафних санкцій за порушення за період з 02.02.2024 по 08.02.2024 на суму 86 484,70 грн.
Згідно пояснень, наведених у позові, станом на 08.04.2024 позивач не отримав податкового повідомлення-рішення та розрахунку до нього, тому 08.04.2024 було направлено адвокатський запит № 056-2024 до Головного управління ДПС у Київській області та 19.04.2024 запит № 057-2024 до відповідача з метою отримання інформації щодо підстав проведення перевірки.
У відповіді від 17.04.2024 № 19263/6/10-36-07-08-15 Головне управління ДПС у Київській області не надало інформації щодо підстав проведення перевірки. У листі згадувався чек № 28CT0007626 від 08.02.2024, за яким у магазині «Бонус» було здійснено продаж машини на дистанційному керуванні за готівку на суму 299,00 грн. Крім того, на місці проведення розрахунків знаходились готівкові кошти на суму 2 320 грн, а також використовувався POS-термінал для безготівкових розрахунків на суму 98 056,92 грн за період з 01.02.2024 по 08.02.2024.
24.04.2024 відповідач надав копію податкового повідомлення-рішення та розрахунок фінансових санкцій згідно з актом фактичної перевірки Головного управління ДПС у Київській області № 7382/10/36/07/3048619220 від 08.02.2024 року.
Позивач не погоджується з рішенням відповідача, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові та службові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, який прямо передбачений Конституцією та законами України. 
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, які справляються на території України, порядок їх адміністрування, статус платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, а також повноваження й обов`язки посадових осіб таких органів під час адміністрування податків, включаючи відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України) у редакції, чинній на момент проведення відповідної перевірки. 
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи наділені правом проводити перевірки та звірки платників податків відповідно до вимог законодавства, за винятком Національного банку України, у тому числі після завершення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
Контролюючі органи мають право здійснювати камеральні, документальні перевірки (як планові, так і позапланові; виїзні або невиїзні), а також фактичні перевірки. 
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами виключно в межах їхніх повноважень та лише у випадках і порядку, визначених Податковим кодексом України. Фактичні перевірки проводяться як відповідно до вимог ПК України, так і інших законів України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. 
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження господарської діяльності платником податків або за місцем розташування господарських чи інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка проводиться контролюючим органом з метою перевірки дотримання законодавства щодо обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності відповідних ліцензій та свідоцтв, у тому числі пов`язаних із виробництвом та обігом підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства щодо укладення трудових договорів та оформлення трудових відносин із працівниками. 
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України. Зокрема, підпункти 80.1, 80.5 та 80.7 цієї статті передбачають, що фактична перевірка здійснюється без попереднього повідомлення платника податків або іншої особи. 
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 81 ПК України. 
Фактична перевірка проводиться двома або більше посадовими особами контролюючого органу за обов`язкової присутності посадових осіб суб`єкта господарювання, його представника та/або особи, яка фактично здійснює розрахункові операції. 
Відповідно до положень пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право розпочати проведення документальної виїзної або фактичної перевірки лише за наявності визначених Кодексом підстав та за умови пред`явлення або надсилання у випадках, передбачених законом, належним чином оформлених документів. 
До таких документів належать:
· направлення на проведення перевірки, в якому обов`язково зазначаються дата видачі документа, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення перевірки, найменування та реквізити суб`єкта господарювання або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи-платника податків, щодо якого проводиться перевірка, мета перевірки, її вид, підстави для проведення, дата початку та тривалість перевірки, а також посада та прізвище посадової особи, яка її здійснюватиме. Таке направлення є чинним лише за наявності підпису керівника контролюючого органу або уповноваженої особи та печатки контролюючого органу; 
· копія наказу про проведення перевірки, яка повинна містити дату видачі, найменування контролюючого органу, реквізити суб`єкта перевірки, адресу об`єкта перевірки (у разі її проведення в іншому місці), мету та вид перевірки, підстави для її проведення, дату початку, тривалість перевірки та період діяльності, який підлягає перевірці. Такий наказ також є дійсним лише за наявності підпису керівника контролюючого органу або уповноваженої особи та скріплення печаткою; 
· службові посвідчення посадових осіб, які зазначені у направленні на перевірку, оформлені належним чином відповідним контролюючим органом. 
Непред`явлення або ненадсилання платнику податків вказаних документів, а також пред`явлення документів, оформлених із порушенням вимог законодавства, є законною підставою для недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної чи фактичної перевірки. 
Водночас відмова платника податків або його представників у допуску до перевірки з інших підстав, ніж прямо визначені абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 ПК України, не допускається. 
У разі пред`явлення направлення на перевірку платник податків, його посадові особи, представники або особи, які фактично здійснюють розрахункові операції, зобов`язані розписатися у відповідному направленні із зазначенням прізвища, імені, по батькові, посади, дати та часу ознайомлення. 
У випадку відмови зазначених осіб від підпису у направленні посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, який підтверджує факт відмови. Такий акт є достатньою правовою підставою для початку проведення перевірки. 
Таким чином, відповідно до змісту абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України обов`язковою умовою допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки є пред`явлення або надсилання платнику податків копії наказу про проведення перевірки, у якому повинні бути чітко визначені дата видачі наказу, найменування контролюючого органу, реквізити суб`єкта господарювання, адреса об`єкта перевірки, мета та вид перевірки, підстави для її проведення, дата початку, тривалість та період діяльності, що підлягає перевірці. Такий наказ є чинним виключно за умови його підписання керівником контролюючого органу або уповноваженою особою та скріплення печаткою. 
Судом встановлено, що на підставі направлень від 08.02.2024 № 985/10-36-07-08 та № 986/10-36-07-08, а також наказу «Про проведення фактичних перевірок» від 01.02.2024 № 258-П посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області була проведена фактична перевірка магазину «Bonus», у якому позивач здійснює господарську діяльність за адресою: вул. Дніпровська, 1А, м. Вишгород, Вишгородський район, Київська область. 
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі наявності або отримання у встановленому законом порядку інформації про порушення вимог законодавства у сфері виробництва, обліку, зберігання чи транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, а також щодо цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та рівномірами-лічильниками, а також у межах здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу відповідної продукції і пального. 
Отже, право контролюючого органу на призначення та проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України виникає лише за умови отримання в установленому порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення законодавства, зокрема у сфері обліку та зберігання алкогольних напоїв. 
Тобто у наказі про проведення перевірки контролюючий орган повинен не лише формально послатися на положення підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й чітко зазначити конкретну інформацію, яка була отримана або наявна у контролюючого органу та яка свідчить про порушення платником податків вимог відповідного законодавства. 
Суд зазначає, що усталеною є практика Верховного Суду, відповідно до якої обов`язковою передумовою проведення фактичної перевірки на підставах, визначених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання у встановленому законом порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. При цьому у наказі про проведення перевірки, крім загального посилання на норми законодавства, обов`язково повинні бути зазначені конкретні фактичні підстави для проведення такої перевірки. 
Разом із тим відповідач не дотримався вимог підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та провів фактичну перевірку без належних правових підстав, визначених Податковим кодексом України. 
Зокрема, відповідачем не було зазначено, яка саме інформація стала підставою для проведення перевірки, а також відсутні будь-які посилання на конкретні фактичні обставини, що стали підставою для її призначення. 
Таким чином, відповідач обмежився лише загальними посиланнями на норми податкового законодавства України, що поставило позивача у стан правової невизначеності та позбавило його можливості чітко встановити підстави призначення перевірки, а відтак - належним чином оскаржити правомірність відповідного наказу у разі незгоди з ним. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу того, що контролюючий орган дійсно отримав інформацію, яка б свідчила про наявність обґрунтованої та передбаченої законом необхідності для здійснення податкового контролю. 
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 05 липня 2023 року у справі № 460/2663/22, від 20 липня 2023 року у справі № 160/9720/22, від 11 липня 2023 року у справі № 240/959/20, від 16 вересня 2021 року у справі № 120/1431/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/10214/2020.
Суд звертає увагу на те, що під час прийняття наказу про проведення фактичної перевірки позивача контролюючий орган обмежився лише формальним посиланням на норми чинного законодавства, у тому числі положення Податкового кодексу України, якими передбачені підстави для проведення фактичних перевірок платників податків. При цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, які саме обставини стали підставою для проведення перевірки позивача, а також не зазначив, отримання або наявність якої конкретної інформації зумовило необхідність її проведення. Такі дії свідчать про формальний підхід контролюючого органу до оформлення відповідного наказу. 
Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР). Дія цього Закону поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці, а також представників або уповноважених осіб, які здійснюють розрахункові операції як у готівковій, так і у безготівковій формі. 
Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - це пристрій або програмно-технічний комплекс, у якому реалізовані фіскальні функції та який призначений для реєстрації розрахункових операцій під час продажу товарів або надання послуг, здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями у готівковій формі, а також для реєстрації кількості реалізованих товарів чи наданих послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів і приймання готівки для виконання платіжних операцій. 
До реєстраторів розрахункових операцій, зокрема, належать електронні контрольно-касові апарати, електронні контрольно-касові реєстратори, вбудовані електронні контрольно-касові реєстратори, комп`ютерно-касові системи, електронні таксометри, автомати з продажу товарів або послуг та інші аналогічні пристрої. 
Розрахункова операція у розумінні Закону № 265/95-ВР - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів та інших платіжних засобів за місцем реалізації товарів чи послуг, видача готівкових коштів за повернений товар або ненадану послугу, а у разі використання банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати товару або послуги у безготівковій формі банком покупця чи оформлення документів на повернення коштів у разі повернення товару або відмови від послуги. 
Розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту, зокрема касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо, який підтверджує факт продажу чи повернення товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання або повернення коштів, торгівлі валютними цінностями у готівковій формі. Такий документ може бути створений у паперовій та/або електронній формі та повинен бути зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним РРО чи заповнений вручну у випадках, передбачених законом. 
За змістом статті 2 Закону № 265/95-ВР фіскальні функції - це здатність РРО або програмного РРО забезпечувати одноразове внесення інформації для довгострокового зберігання на фіскальному сервері контролюючого органу та багаторазове її зчитування без можливості зміни підсумкових даних щодо обсягу розрахункових операцій, проведених у готівковій та/або безготівковій формі, або операцій з торгівлі валютними цінностями чи видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів. 
Відповідно до статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі під час продажу товарів або надання послуг у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також здійснюють операції з приймання готівки для виконання платіжних операцій, зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки або наданої послуги через зареєстровані, опломбовані та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні РРО із формуванням відповідних розрахункових документів у паперовій та/або електронній формі, а у випадках, передбачених законом, - із використанням належним чином зареєстрованих розрахункових книжок; 
надавати особі, яка отримує або повертає товар, користується послугою або відмовляється від неї, у тому числі у разі замовлення чи оплати через мережу Інтернет, розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений у паперовій або електронній формі, зокрема із відображенням QR-коду на дисплеї РРО чи пристрою, на якому встановлено програмний РРО, що дозволяє ідентифікувати відповідний розрахунковий документ, або шляхом надсилання електронного документа на абонентський номер чи електронну адресу покупця; 
застосовувати лише ті реєстратори розрахункових операцій, які включені до Державного реєстру РРО, та/або програмні РРО із дотриманням установленого порядку їх використання. 
Згідно з пунктами 1 та 7 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари чи послуги, на підставі рішень контролюючих органів застосовуються фінансові санкції. 
Такі санкції застосовуються у разі встановлення під час перевірки фактів:
проведення розрахункових операцій із використанням РРО, програмних РРО або розрахункових книжок на неповну суму вартості реалізованих товарів чи послуг; 
непроведення розрахункових операцій через РРО або програмні РРО, що працюють у фіскальному режимі; 
невидачі у паперовій та/або електронній формі відповідного розрахункового документа, який підтверджує проведення розрахункової операції, або проведення такої операції без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті суб`єкта господарювання. 
За вчинення таких порушень передбачено фінансову відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів, робіт чи послуг, реалізованих із порушенням, - у разі першого порушення, та 150 відсотків вартості таких товарів, робіт чи послуг - за кожне наступне порушення. 
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність суб`єкта господарювання за невиконання хоча б одного із трьох обов`язків:
непроведення розрахункової операції через РРО; 
проведення розрахункової операції через РРО не на повну суму покупки; 
невидача належного розрахункового документа, який відповідає встановленим вимогам щодо форми та змісту. 
Перші два обов`язки випливають із положень пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, тоді як третій передбачений пунктом 2 статті 3 цього Закону. Відповідно, наявність будь-якої із зазначених обставин окремо або у сукупності утворює склад правопорушення. 
Предметом доказування у справах щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР є встановлення на підставі належних та допустимих доказів тих фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення суб`єктом господарювання порушень вимог пунктів 1 та/або 2 статті 3 зазначеного Закону. 
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного пунктом 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції без проведення її через РРО. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 року у справі № 500/6845/21.
Суд звертає увагу на те, що в акті перевірки від 08.02.2024 № 7382/10/36/07/3048619220, а також у листі від 17.04.2024 № 19263/6/10-36-07-08-15 відповідач зазначив, що готівкові кошти у сумі 2 320 грн, які знаходилися у місці проведення розрахункових операцій, були отримані внаслідок реалізації товарів. 
Разом із тим під час проведення перевірки контролюючим органом не було встановлено, за який саме період були накопичені зазначені кошти, а також не з`ясовано, чи охоплюється цей період часовими межами перевірки, тобто чи повинні були відповідні грошові кошти перебувати у магазині саме у період, який перевірявся. 
Крім того, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання звільняються від відповідальності за порушення вимог цього Закону, допущені у період з 01 січня 2022 року по 01 жовтня 2023 року, за винятком порушень, пов`язаних із здійсненням розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, діяльністю з обміну іноземної валюти, а також організацією та проведенням азартних ігор. 
Як уже було встановлено судом, фактична перевірка охоплювала період з 01.01.2023 по 07.02.2024. 
Таким чином, відповідачем не доведено, що грошові кошти, зазначені в акті перевірки, були отримані саме у той період, протягом якого позивач міг бути притягнутий до відповідальності з урахуванням положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 265/95-ВР. 
Також позивачем були надані пояснення щодо звітів банківського POS-термінала стосовно проведення розрахункових операцій без використання програмного реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного розрахункового документа у паперовій або електронній формі. Позивач зазначив, що невидача чеків мала тимчасовий характер та була спричинена технічними несправностями програмного РРО, у зв`язку з чим усі проведені операції були відображені у книзі обліку розрахункових операцій. 
З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0132280707 від 26.02.2024, яким до позивача були застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 143 619 грн 27 коп. 
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Висновок суду апеляційної інстанції полягає в тому, що контролюючим органом не було належним чином доведено наявність законних та фактичних підстав для проведення фактичної перевірки, а також не підтверджено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушень вимог Закону № 265/95-ВР. Відповідач не встановив період походження готівкових коштів, не довів, що такі кошти були отримані у період, за який позивач міг бути притягнутий до відповідальності, та не спростував пояснення позивача щодо технічних збоїв програмного РРО. За таких обставин податкове повідомлення-рішення було прийняте без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача - задоволенню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко