Справа № 577/1682/26 
Провадження № 1-кп/577/309/26 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 червня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотопі, в режимі відео конференції , обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025200450001176 від 21.12.2026р. року по обвинуваченню, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працючого головою правління ОСББ «Загальна справа, фізичною особою підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 21.12.2025 близько 08 год. 10 хв. керував технічно справним автомобілем «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 та разом з пасажирами ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався по автодорозі Р-61 «Батурин-Конотоп-Суми» з боку м. Суми в бік м. Конотопа Сумської області. 
Рухаючись у вказаному напрямку та перебуваючи в районі с. Лебедєве Конотопського району Сумської області автодороги Р-61 за координатами 51.08003, 33.51086, на прямій ділянці дороги у світлий час доби, ОСОБА_6 у порушення вимог п.п. 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, і введених у дію з 01.01.2002, проявив неуважність, зневажив безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, стан покриття проїзної частини дороги, так як на асфальтовому покритті було обледеніння, не забезпечив плавні управлінські дії по керуванню автомобілем та постійний контроль за його рухом, внаслідок чого втратив курсову стійкість автомобіля, допустив виїзд за межі проїзної частини, де сталося перекидання транспортного засобу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка сиділа на задньому пасажирському сидінні отримала тяжкі тілесні ушкодження. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №73 від 17.03.2025 ОСОБА_7 знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 03 з 21.12.2025 по 21.12.2025 з діагнозом: «поєднана торако-скелетна травма. Закрита травма грудної клітини. Множинні переломи ребер: 4,5,6,7,8,9 праворуч 5-го зі зміщенням уламків. Пневмогемоторакс зліва, пневмоторакс праворуч. Вибухово-компресійний уламковий перелом тіла ТhУ хребця, переднього вивиху тіла ТH4 хребця. Спінальна травма: забій здавлення спинного мозку з нижньою параплегією». Кт: «ознаки вибухового компресійно- скалкового перелому тіла Тh5 хребця 3ст; відривних переломів верхніх суглобових відростків Тh 5 хребця зі зміщенням уламків; переднього вивиху тіла Тh 4 хребця; крайового перелому краніальної замикальної пластини тіла Тh 4 хребця; скалкових переломів голівок 4,5,8,9 ребер ліворуч з незначним зміщенням уламків; скалкових переломів шийки 6,7 ребер ліворуч зі зміщенням уламків; перелому голівки 5 ребра праворуч з незначним зміщенням уламків; переломів поперечних відростків Тh 5-6 хребців ліворуч зі зміщенням уламків; лівобічного мінімального пневмогемотораксу; правобічного мінімального пневмотораксу; мінімального гідроперитонеуму». Знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська клінічна лікарня № 12 з 21.12.2025 по 07.01.2026 з діагнозом «поєднана торако-скелетна травма. Закрита травма грудної клітини. Косий перелом середньої третини тіла грудини з незначним зміщенням. Множинні переломи ребер зліва голівок 4,5,8,9 ребер з незначним зміщенням, шийок 6,7 ребер з незначним зміщенням та голівок 5-го ребра справа з незначним зміщенням уламків. Мінімальний гемо пневмоторакс зліва, мінімальний пневмоторакс справа. Мінімальний гідроперитонеум. Забій обох легень. Повний вибуховий компресійно-уламковий перелом Тh5 хребця, передній вивих та крайовий перелом Тh 4 хребця з формуванням паталогічної кіфотичної деформації 45гр. та здавлення спинного мозку. Перелом поперечних відростків Тh5, Тh6 хребців зліва зі зміщенням. Спінальний шок».
По ступеню тяжкості дані ушкодження в своїй сукупності за критерієм небезпеки для життя та розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на 1/3 (порушення функції спинного мозку, що становить 100%) згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. 
Пасажирка автомобіля «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №17 від 06.02.2026 у ОСОБА_8 на час звернення в лікарню мали місце: «В лівій лобно-тім`яній ділянці обширна скальпована рана; садна на лівій кисті». Знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 78 з 21.12.2025 по 30.12.2025 з діагнозом «поєднана краніо-скелетна травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Скальпована забійна рана волосистої частини голови. Перелом рукоятки грудини. Компресійний перелом тіла Тh У 1ст. Крайовий перелом тіла ТhУ 11. Перелом поперечних відростків Тh 11-У11 ліворуч з незначним зміщенням». КТ- «ознаки перелому рукоятки грудини без зміщення уламків; компресійного перелому тіла Th 5 хребця 1ст; крайового перелому перденьо-верхнього краю тіла Тh 7 хребця з незначним зміщененям уламків; переломів поперечних відростків Тh 2-7 хребців ліворуч з незначним зміщенням уламків».
По ступеню тяжкості садна згідно з Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. По ступеню тяжкості рана - так як для загоєння рани необхідно час більше 6 але не менше 21 дня, згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. По ступеню тяжкості перелом рукоятки грудини, компресійний перелом тіла Тh У 1 ст, крайовий перелом тіла ТhУ11, перелом поперечних відростків Тh 11-У11 ліворуч так як не є небезпечними для життя, але потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 
Відповідно до зібраних в кримінальному провадженні доказів та висновку судової інженерно-транспортної експертизи №113/84 від 23.03.2026 ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, введених в дію з 01.01.2002), передбачених пунктами:
12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; 2.3»б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Порушення ОСОБА_6 , вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. 
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини вчинення правопорушення. Зазначив, що щиро кається у скоєному, просить суворо не карати, матеріальна шкода потерпілим відшкодована в повному обсязі, які жодних претензій до нього не мають. Просив суд не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі, а також не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засоби, оскільки це є його єдиним джерелом доходу. Крім того він вимушений раз в тиждень переміщатись між містами Суми та Черкаси, де на даний час, проходить реабілітацію його дружина після ДТП. Також має на утриманні малолітню дочку 2022 р.н., яка проживає у м. Суми. Додатково пояснив, що м. Суми знаходиться під щоденними обстрілами, що може вимагати вжиття ним заходів для збереження життя та здоров`я родини шляхом евакуації на транспортному засобі, а відсутність у нього права керувати транспортними засобами позбавляє його такої можливості.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали заяви про проведення судового розгляду в їх відсутності. Вказали, що матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не мають, з цивільним позовом звертатися не будуть, просить суд суворо не карати ОСОБА_6 . Також просили суд не позбавляти його права керування транспортним засобом, що унеможливить його постійне перебування з дружиною, яка лікується в м. Черкаси та дочкою, яка проживає в м. Суми.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого. 
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. Крім того, судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю і об`єктивно доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч. ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
У зв`язку з викладеним призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.
З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 скоїв злочин, який Законом України про кримінальну відповідальність віднесений до категорії тяжких кримінально караних діянь.
Разом з цим суд бере до уваги і ту обставину, що до обвинувачений раніше не судимий, щиро кається у вчинених діях, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину та сприяє суду у встановленні фактичних обставин справи, добровільно відшкодовує спричинену кримінально караним діянням шкоду потерпілим.
Що стосується такої пом`якшуючих обставин, як щире каяття, суд неспростовно переконався в глибокому усвідомленні обвинуваченим протиправності вчинених ним дій та небезпеки наслідків, що настали, як і визнає активне сприяння розкриттю злочину і добровільне відшкодування збитків потерпілим.
Обтяжуючих покарання ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.
Обставини, що характеризують особу обвинуваченого, становлять предмет доказування в кримінальному провадженні, вони обов`язково враховуються при вирішенні питання про вид та розмір показання, можливість звільнення від його відбування.
Під особою обвинуваченого треба розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мети та засади його призначення.
Обвинувачений раніше не судимий, вчинив кримінально каране діяння, в якому щиро кається та за яке суворо засуджує себе, є соціально зайнятою особою, має сім`ю, є батьком малолітньої доньки, 2022 р.н., позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, є молодою за віком особою, має статус Ветерана війни та являється особою з інвалідністю війни ІІІ групи. Утримує дружину, яка після ДТП отримала інвалідність І групи та яка не може самостійно пересуватись. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також з позитивного боку ОСОБА_6 характеризують подяка від командира військової частини НОМЕР_2 , почесна грамота від голови Сумської обласної державної адміністрації, подяка від командира оперативно-тактичного угрупування “Суми”, подяка від командира військової частини НОМЕР_3 , подяка від начальника ГУНП в Сумській області, подяка від командира військової частини НОМЕР_4 , грамота від командира окремого стрілецького батальйону 211, подяка від Національного інформаційного бюро, посвідчення про нагородження медаллю “ НОМЕР_5 окремий батальйон Національної гвардії України 30 років”. 
Відомості про особу винного, достатній рівень його соціалізації та усвідомлення суспільних та загальнолюдських цінностей, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті звинувачення без застосування покарання, що зазначено у вищій межі цієї санкції.
При вирішенні питання про можливість на підставі вироку суду звільнити обвинуваченого від відбування покарання, суд перш за все враховує внормовані статтею 75 КК України підстави звільнення від відбування покарання, відповідно до якого суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Перешкоди для застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання за формальними критеріями, що передбачені статтею 75 КК України, щодо ОСОБА_6 відсутні.
Наведені судом пом`якшуючі покарання обставини і дані про особу винного є цілком сприятливими для прийняття такого рішення.
Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, призначеного ОСОБА_6 .
Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.
До подібного висновку дійшов уповноважений на складання досудової доповіді щодо обвинуваченого орган пробації.
Таке рішення суд приймає, враховуючи і ту обставину, що диспозиція частини статті обвинувачення характеризується необережною формою вини по відношенню до наслідків у вигляді спричинення шкоди здоров`ю потерпілої.
Що стосується призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд зазначає наступне.
Як вбачається із довідки Конотопського РВП ГУНП у Сумській області від 26.12.2025р., ОСОБА_6 за період з лютого по грудень 2025 року шість разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 122 та ч.4 ст. 122 КУпАП України. 
Санкції зазначених норм передбачають відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал світлофора чи жест регулювальника, а також за інші порушення Правил дорожнього руху.
Незважаючи на посилання обвинуваченого на необхідність переміщення до дружини на реабілітацію та використання транспортного засобу як джерела доходу, систематичне вчинення таких правопорушень свідчить про стійке нехтування обвинуваченим вимогами безпеки дорожнього руху та про його недостатньо критичне ставлення до обов`язків водія.
Той факт, що попередні заходи адміністративного впливу не забезпечили належного дотримання обвинуваченим Правил дорожнього руху та не запобігли вчиненню ним нового, значно більш суспільно небезпечного правопорушення, наслідком якого стало заподіяння тяжких наслідків, дає суду підстави дійти висновку про необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На переконання суду, саме таке додаткове покарання є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, зокрема для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху.
Доводи сторони захисту про те, що м. Суми знаходиться під щоденними обстрілами, що може вимагати вжиття ОСОБА_6 заходів для збереження життя та здоров`я родини шляхом евакуації на транспортному засобі, а відсутність у нього права керувати транспортними засобами позбавляє його такої можливості, не заслуговують на увагу, оскільки у разі погіршення ситуації у м. Суми, пов`язаної із збройною агресією рф, що вимагатиме від засудженого вжиття заходів для евакуації його родини, останній не буде позбавлений можливості керувати транспортним засобом навіть без наявності у нього посвідчення водія, оскільки такі його дії вчинятимуться у стані крайньої необхідності, що відповідно до вимог ст. 39 КК не є кримінально караним діянням.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 07.11.2023р. у справі № 336/5442/19.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 174 КПК України, слід скасувати арешт на майно.
Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати в розмірі 16 000 грн. за проведення експертиз сплачені обвинуваченим під час досудового розслідування. 
Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 349, 368, 370, 371, 376 КПК України , суд –

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.12.2025р., а саме на автомобіль «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .
Речовий доказ по справі, а саме автомобіль «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_6 повернути власнику ОСОБА_7 . 
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.   

Суддя                 ОСОБА_1