УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня2026 року
м. Київ
справа № 354/890/25
провадження № 51 - 2141 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду 
від 04 травня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
установив:
За вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 
від 20 лютого 2026 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Нерубайське Біляївського району Одеської області та жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 23 березня 2025 року приблизно о 12:00 перебуваючи у будинку в с. Поляниця, участок Подина Надвірнянського району Івано-Франківської області, після спільного вживання алкогольних напоїв із потерпілим ОСОБА_6 на фоні неприязних відносин умисно завдав йому 2 удари кулаком у верхню частину живота, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 травня 2026 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо підвищеного ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставини його скоєння та наслідки. Водночас, залишивши вказані обставини без належної оцінки, суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився з висновком місцевого, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, зокрема в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Тому прокурор вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Вивчивши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що 
у відкритті провадження слід відмовити з огляду на наступне.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 
ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Фактично суть доводів касаційної скарги зводиться до незгоди прокурора 
з висновком апеляційного суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК.
Однак ці доводи не можна визнати прийнятними.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
За правилами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром воно повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно з положеннями ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил є можливим лише за наявності обґрунтованих підстав вважати, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження, виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
З долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи прокурора про неправильне застосування судом положень ст. 75 КК до засудженого були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, який визнав ці доводи безпідставними, а застосування вказаної норми правильною, і в своєму рішенні навів докладні мотиви, з яких апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Зокрема, при перегляді вироку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про додержання місцевим судом вимог статей 50 та 65 КК при призначенні покарання 
ОСОБА_5 , яке є необхідним і достатнім для його виправлення, а також правильність застосування до нього судом положень ст. 75 КК, оскільки виправлення останнього є можливим без відбування реального покарання.
Мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції були враховані дані про ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, а також висновок уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якого виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
Крім того, місцевий суд урахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди, а також обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
При перегляді вироку апеляційний суд також узяв до уваги думку потерпілого, який не заявляв претензій матеріального чи морального характеру до засудженого та просив суворо його не карати. За таких обставин апеляційний суд дійшов переконливого висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства за умов його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Зважаючи на всі обставини, які за законом мають правове значення, апеляційний суд погодився з правильністю рішення суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК.
Ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованою та вмотивованою 
і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, прокурор у касаційній скарзі не навів і таких даних зі змісту оспорюваної ухвали не вбачається.
З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 травня 
2026 року щодо засудженого ОСОБА_5 через відсутність підстав для її задоволення.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3