Справа № 128/4132/25
Провадження № 22-ц/801/1366/2026
Категорія: 11
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Справа № 128/4132/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.
за участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Стрижавська селищна рада Вінницького району
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.04.2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності недійсним та його скасування –
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності на будинок за її матір`ю ОСОБА_2 недійсним та його скасування. Вказала, що в 1970 році вона та її вітчим ОСОБА_3 придбали будинок по АДРЕСА_1 . 24.04.1976 році ОСОБА_3 подарував їй вказаний будинок , де вона проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , поки у 2005 році не збудувала на тій самій ділянці новий будинок. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті в старому будинку проживав брат ОСОБА_1 – ОСОБА_4 . Після смерті матері ОСОБА_4 почав оформлювати спадщину на підставі того, що ОСОБА_2 у 1994 році незаконно отримала свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на будинок по АДРЕСА_1 , проте на плані забудови селища Стрижавка, такого номеру не існує . Ухвалою Вінницького районного суду від 2015 року право власності на вищезазначений будинок АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_1 вважає її право власності на будинок по АДРЕСА_1 порушеним, а тому просила визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23.12.1993 року про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на будинковолодіння АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 від 13.01.1994 року, видане на підставі рішення виконкому Стрижавської сільської ради №67 від 23.12.1993 року на житловий будинок під літ. «А» 1966 року побудови, веранди під літ. «а», погребу «п/А», сараю під літ. «Б», навісу, вбиральні «В», огорожі №1, хвіртки №2, 1/2ткриниці №3 розсташоване за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.04.2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, в мотивувальній частині якого зазначити про відсутність предмету спору на час відкриття провадження у справі, а саме про те, що рішення від 23.12.1993 року №67 про видачу свідоцтва на право власності на буд АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 не приймалося 23.12.1993 року Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області ,а провадження у справі закрити. Вказала, що на її запит до Вінницької РДА з державного архіву був наданий витяг з рішення Стрижавської селищної ради від 27.01.1994 року за №6 про видачу свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_2 . Таким чином, свідоцтво про право власності у матеріалах справи, було видане на підставі рішення Стрижавської селищної ради, яке насправді не приймалося, так як витяг з державного архіву свідчить про те, що рішення було прийняте 27.01.1994 року, а не 23.12.1993 року, тобто, на місяць пізніше, ніж зазначено у свідоцтві. Таким чином, оспорюване рішення Стрижавської селищної ради не могло бути прийняте на місяць раніше, ніж те, що існує у державному архіві Вінницької РДА, відтак відсутній предмет спору, у зв`язку із чим провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 35).
Згідно копії свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 06.09.1969 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 33). 
З копії договору від 1970 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали у ОСОБА_9 , мешканця с. Стрижавка, будинок 1966 року побудови, розміром 4х11, сарай, розміром 2х3 (а.с 12). 
З копії договору дарування від 27.04.1976 вбачається, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 жилий будинок в с. Стрижавка, площею 40 кв.м, який належить ОСОБА_3 на підставі запису в господарській книзі по Стрижавській сільській раді №82 (а.с. 13).
З копії «Дела №, перенумерация домов, пгт Стрижавка, год 1986», вбачається схема АДРЕСА_1 , картка про розмір наданої ОСОБА_1 земельної ділянки; відомості про реєстрацію мешканців.(а.с.36-37)
Відповідно до копії технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонту по АДРЕСА_1 , що виготовлений 10.01.1989 КП «ВООБТІ», із зазначенням, що ОСОБА_1 є власником будинку, розмір частки – 1; із відміткою, що юридичні документа на будинок зареєстровані 18.01.1994.(а.с.43-48)
З копії витягу із домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 та відомості про постійну та тимчасову реєстрацію за цією адресою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , де вказано, що ОСОБА_1 прибула з АДРЕСА_1 . (а.с.49)
З копії архівного витягу з рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради народних депутатів №6 від 27.01.1994, вбачається, що виконавчий комітет селищної ради вирішив видати свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_2 (а.с.66)
Копією свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_1 від 13.01.1994, виданого виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради на підставі рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №67 від 23.12.1993, посвідчено, що ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 . Це домоволодіння складається з одного жилого будинку. Право власності ОСОБА_2 на даний житловий будинок зареєстровано в КП «ВООБТІ» 18.01.1994 (а.с. 34, 34-зворот). 
Згідно протоколу погодження (встановлення) меж земельної ділянки від 23.04.2004,було погоджено зовнішні межі земельної ділянки землевласника (землекористувача) ОСОБА_1 , площею 0,1345 га за адресою  АДРЕСА_1  .(а.с.14)
З Державного акту на право власності на земельну , серії ЯА №099145,виданого 27.04.2005 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення 18 сесії 04 скликання Стрижавської селищної ради від 15.07.2004 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1345 га, кадастровий номер 0520655900:02:010:0031, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель.(а.с.16) 
Із довідки Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №826 від 10.07.2023 вбачається, що відповідно до Державного акту на право власності на землю, серії ЯА №099145 від 27.04.2005, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки ,площею 0,1345 га, кадастровий номер 0520655900:02:010:0031, розташованої в межах садиби по АДРЕСА_1 на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок ,літ. «А», виготовленого КП «ВООБТІ» 10.01.1989 р./інвентаризаційний номер 934, реєстровий №5/169/, гр. ОСОБА_1 є користувачем житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці в межах садиби по АДРЕСА_1 на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Інформацією щодо зміни власника цієї земельної ділянки та користувача будівель і споруд, розташований на них, виконавчий комітет не володіє (а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 у віці 87 років в селищі Стрижавка Вінницького району Вінницької області ( свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_4 ) (а.с. 8).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.07.2015 у цивільній справі №128/1758/15-ц встановлено факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, є рідною матір`ю ОСОБА_4 ; визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», веранди «а», погребу «п/А», сараю «Б», навісу «б», навісу «б1», убиральні «В», огорожі №1, хвіртки №2, 1/2 криниці №3 (а.с. 10-11). 
Вказане рішення суду постановами апеляційного суду Вінницької області від 02.11.2018 та Верховного Суду від 27.01.2020 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77674070,https://reyestr.court.gov.ua/Review/87211587). 
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 23.08.2016 ОСОБА_1 яка проживає по АДРЕСА_1 встановлено зі слів сусідів, що , ОСОБА_2 , 1921 року народження, проживала до дня смерті у 2008 році за вищевказаною адресою; за нею здійснювала догляд ОСОБА_1 – її дочка, яка здійснила поховання ОСОБА_2 (а.с. 9).
З листа виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №705/02 від 04.02.2024 вбачається, що згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018, справа №128/2402/17, постанови Верховного Суду України від 27.01.2020 у справі 128/1758/15-ц, Стрижавською селищною радою на 60 сесії 7 скликання від 01.07.2020 прийнято рішення №40 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», та надано дозвіл гр. ОСОБА_4 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,0100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 в межах населеного пункту смт. Стрижавка, землі житлової та громадської забудови (а.с. 18).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с-щі Стрижавка Вінницького району Вінницької області. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 7).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив із недоведеності порушення її прав належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, оскільки свідоцтво про право власності є лише документом, що посвідчує вже існуюче право, а не правочином, який породжує, змінює чи припиняє право власності, при цьому ОСОБА_1 не надано оскаржуваного рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №67 від 23.12.1993, натомість долучено лише архівний витяг з іншого рішення №6 від 27.01.1994 про видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок по  АДРЕСА_1  , а також не доведено факту порушення права позивачки на володіння, користування чи розпорядження спірним майном, оскільки надані договори купівлі-продажу та дарування не містять адреси будинку, технічний паспорт лише підтверджує користування будинком за адресою по АДРЕСА_1 , а доказів того, що на належній ОСОБА_1 земельній ділянці розташований саме спірний будинок 4а та що йдеться про один і той самий об`єкт нерухомого майна, суду не надано.
Колегія суддів, вважає ,що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, вірно визначив спірні правовідносини та застосував норми права ,внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, підставою для пред`явлення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є наявність порушення права власника майна щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до ч. 5-6 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 820/17548/14 (адміністративне провадження № К/9901/9245/18) зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.
В іншій постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) Верховний Суд зробив висновки про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.
Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що свідоцтво на право особистої власності на будинок на ім`я ОСОБА_2 було видане на підставі неіснуючого рішення Стрижавської селищної ради від 23.12.1993 року , так як витяг з державного архіву свідчить про те, що таке рішення було прийняте 27.01.1994 року\, тобто, на місяць пізніше, ніж зазначено у свідоцтві, є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького районного суду від 28.07.2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Стрижавської селищної ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування ( №128/1758/15-ц),залишеного без змін постановами апеляційного суду Вінницької області від 02.11.2018 та Верховного Суду від 27.01.2020 було встановлено наступні обставини :«За життя ОСОБА_2 11 вересня 2007 року склала заповіт, яким заповіла своєму синові ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона матиме право за законом, який не змінено та не відмінено.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, яке знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , та згідно технічної документації складається з житлового будинку «А», веранди «а», погребу «п/А», сараю «Б», навісу «б», навісу «б1», убиральні «В», огорожі №1, хвіртки №2, ? криниці №3, що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на домоволодінні від 13 січня 1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Стрижавсткої селищної ради народних депутатів № 67 від 23 грудня 1993 року. (а.с.14).
Належність ОСОБА_2 вказаного будинковолодіння підтверджується: копією свідоцтва № НОМЕР_1 від 13 січня 1994 року на право особистої власності на будинковолодіння, видане Стрижавською селищною радою народних депутатів (а.с.14); копією виписки з домової книги, відповідно до якої в будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована його мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15-17); довідкою виданою виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради від 10.04.2015 року за №980 (а.с.21).
З копії спадкової справи № 228/2009 року від 01 жовтня 2008 року, заведеної після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця який прийняв спадщину .»
Вказане рішення є чинним і таким що набрало законної сили , відтак встановлені ним факти і обставини щодо осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та їх права власності , встановлені і тій справі є преюдиційними та не можуть переглядатися судом даній справі. Позивач не надала доказів оскарження нею судового рішення і наявності підстав для цього, оскільки не надала суду доказів існування у неї прав на будинок АДРЕСА_1 , доказів знаходження його на належній їй земельній ділянці та навіть наявності у неї права власності на будинок АДРЕСА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо сумнівів у існуванні рішення Стрижавської селищної ради, на підставі якого ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності, є безпідставними , оскільки обставини належності спірного будинковолодіння ОСОБА_2 , а також факт видачі їй свідоцтва №244 від 13.01.1994 року вже були предметом судового розгляду і встановлені рішенням Вінницького районного суду Вінницької від 28.07.2015 року у справі №128/1758/15-ц, що набрало законної сили. 
З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 рішення що набрало законної сили та обставини ним встановлені щодо осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у справі №128/1758/15-ц, не оскаржувала і не надала суду достовірних доказів порушення її прав ,у колегії суддів відсутні підстави для встановлення у даній справі інших обставин ,ніж ті що вже встановлені судом щодо цих осіб та наявних у них прав власності. 
Вказані обставини відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України є преюдиційними та не підлягають повторному перегляду у даній справі. При цьому преюдиційне значення мають саме встановлені судом факти, а не їх нова оцінка стороною спору.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що свідоцтво про право власності є лише документом, який посвідчувало вже існуюче право при тому, що позивачкою не надано самого оскаржуваного рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №67 від 23.12.1993 року. Крім того, право власності ОСОБА_2 на будинок 4 а встановлено рішенням суду і , відповідно визнання права власності за Гончаруком в порядку спадкування також відбулось за рішенням суду ,що набрало законної сили і не було оскаржене позивачкою, що виключає перегляд цих обставин судом у новому позові ОСОБА_1 . 
Остання належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не довела факт порушення її прав на спірне майно, оскільки надані договори купівлі-продажу та дарування будинку не містять його адреси, технічний паспорт лише підтверджує користування позивачки будинком по АДРЕСА_1 , а доказів того, що на належній їй земельній ділянці розташований саме спірний об`єкт нерухомого майна та що мова йде про один і той самий будинок, матеріали справи не містять.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та обставин, що вже були предметом оцінки судами у іншій справі , а тому не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду першої інстанції у даній справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є непереконливими і підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права , а тому підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України 
Постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.04.2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.П. Рибчинський