Справа № 203/9793/25
Провадження № 2/0203/1086/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі: 

головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Биченковій Г.С.
за участю представника позивачки - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем`янівна, про встановлення факту окремого проживання, визнання єдиною спадкоємицею,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , спадкоємцями якої є її чоловік – відповідач ОСОБА_3 , та позивачка, як рідна донька. Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Іщенко Н.Д. було заведено спадкову справу. Померла проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на момент смерті останньої також були зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , онука ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_3 , правнук ОСОБА_6 та зять ОСОБА_7 . Проте, між спадкодавцем та відповідачем сімейні відносини були припинені ще в 2001 році, а тому останній на момент смерті ОСОБА_4 не проживав разом із нею за вказаною вище адресою, а тому вони не вели спільне господарство, не надавали один одному допомоги. Відповідач навіть не приймав участі у похованні спадкодавця. Останній проживав окремо за іншою адресою, в іншій сім`ї. Спадкодавець до смерті також мала стосунки з іншим чоловіком, який мешкав разом із нею. Фактично разом із спадкодавцем проживала постійно позивачка, яка здійснювала повний догляд за матір`ю, забезпечувала її лікування, харчування та інші життєві потреби. Також позивачка посилалась на те, що ч.3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. А не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, яка сама по собі не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила встановити факт окремого проживання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши його таким, що не прийняв спадщину, а також визнати позивачку єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . 

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 08.01.2026 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 16.01.2026 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою суду від 17.03.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній.
Відповідач за викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
Третя особа в наданій заяві просила проводити розгляд справи без її участі.
За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.223,280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).
Після смерті останньої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. було заведено спадкову справу №51/2025, з матеріалів якої вбачається, що після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини 22.07.2025 року звернулась позивачка ОСОБА_2 .
Інші особи, згідно матеріалів нотаріальної справи, з заявами про прийняття спадщини не звертались. За життя ОСОБА_4 заповіт не складався, особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні.
Також матеріалами справи підтверджено, що на момент смерті ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , за якою на момент смерті останньої також були зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , онука ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_3 , правнук ОСОБА_6 та зять ОСОБА_7 .
Постановою приватного нотаріуса Іщенко Н.Д. від 27.05.2026 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину в цілому, як єдиному спадкоємцю, з посиланням на те, що на момент смерті ОСОБА_4 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований її чоловік ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином порушуються (зачіпаються) його права та законні інтереси, а суд має - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17).
Згідно зі ст.ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга ст.1220 ЦК України).
У частинах першій та другій ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою ст.1258 ЦК України України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (частини перша та третя ст.1268 ЦК України України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша ст.1270 ЦК України України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, склад спадкового майна, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Виходячи зі змісту позову, позивачка фактично намагається довести своє право на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , вважаючи себе єдиним спадкоємцем першої черги після смерті останньої, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. 
При цьому, існують перешкоди в оформленні спадкових справ у нотаріальному порядку, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. від 27.05.2026 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 за адресою її проживання по АДРЕСА_1 був зареєстрований її чоловік – відповідач ОСОБА_3 , що в силу положень ст.1261 ЦК України, як і позивачка, є спадкоємцем за законом першої черги.
В пред`явленому позові, позивачка, посилаючись на те, що її батько та чоловік померлої ОСОБА_4 – ОСОБА_3 , на момент смерті останньої разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, оскільки сімейні відносини між ними було припинено ще в 2001 році, просила встановити факт окремого проживання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши його таким, що не прийняв спадщину, а також визнати позивачку єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . 

Разом з тим, закон визначає способи захисту цивільного права.
Орієнтовний перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено ч.2 ст.16 ЦК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17; від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16; від 30 січня 2019 року, у справі №569/17272/15-ц; від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц; від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц; від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17; від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до частини першої ст.175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову позивачка визначила вимогу про встановлення факту окремого проживання відповідача на момент смерті разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , визнавши його таким, що не прийняв спадщину та визнання позивачки єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . 
Отже, предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою належного оформлення позивачкою спадщини після смерті матері.
Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивачка фактично намагається довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері.
Враховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги не відповідають належному способу захисту, оскільки в даному випадку ефективним способом захисту прав позивачки є визнання права власності на спадкове майно, однак таких вимог остання не заявляла. 
За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачкою способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивачки і не узгоджується із положеннями ст.16 ЦК України.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20 та від 02 квітня 2025 року у справі №751/344/23; від 09 квітня 2025 року у справі №305/2221/21.
Факти, про які позивачка просить ухвалити рішення у цій справі щодо окремого проживання відповідача із спадкодавцем та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, а також визнання її єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, підлягають встановленню при розгляді позову про визнання права власності на спадщину.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19; від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19; від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18).
З урахуванням вищенаведеного, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.
Керуючись ст.ст.15,16,1216,1217,1218,1220,1221,1223,1258,1261,1268,1270 ЦК України, ст.ст.2-5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд – 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем`янівна, про встановлення факту окремого проживання, визнання єдиною спадкоємицею – відмовити повністю.
Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 16 червня 2026 року.

Суддя        С.Ю.Казак