Єдиний унікальний номер справи 185/11598/24
Провадження № 1-кп/185/83/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
секретаря       ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі судових засідань в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР за №12024041370001496 від 01.10.2024 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -
за участі 
прокурора      ОСОБА_4 ,
потерпілої       ОСОБА_5 ,
представника потерпілої    ОСОБА_6 , 
захисника      адвоката ОСОБА_7 , 
обвинуваченого       ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2024 року о 21.56 годині обвинувачений ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці у приміщенні розважального закладу караоке «Major», що розташований по вул.Харківська,78 м.Павлограда Дніпропетровської області, де зустрів раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_8 . В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому  ОСОБА_8 , обравши зручну позицію для нанесення удару, завдав два удари правою рукою затисненою в кулак в ділянку правої передньої частини голови потерпілого ОСОБА_8 , який після ударів втратив рівновагу, впав без свідомості на підлогу закладу і внаслідок отриманих травм помер. 
Своїми умисними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та шиї з розривом задньої з`єднувальної артерії справа, субарахноїдальним крововиливом в проекції основи мозку, крововиливами в м`які покривні тканини голови в тім`яній області, крововиливами в м`які тканини шиї по зовнішньо-бічній поверхні справа та зліва ближче до задньої поверхні, крововиливом в слизову оболонку верхньої губи по центру та садном над верхньої губою зліва.
Виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та шиї, в сукупності знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті та за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Смерть гр. ОСОБА_8 настала від сумісної травми голови та шиї з розривом задньої з`єднувальної артерії справа, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки головного мозку, що ускладнилась розвитком набряку речовини головного мозку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, суду повідомив, що в нього не було наміру завдавати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. 30.09.2024 року в розважальному закладі раптово виник конфлікт між його цивільною дружиною та потерпілою. Він сказав ОСОБА_8 не лізти, він пообіцяв забрати своїх дівчат, та вони підуть, а потерпілий його обізвав. Він розвернувся та з метою захисту своєї дружини вдарив ОСОБА_8 лише один раз: правою рукою в лобну частину ділянки голови потерпілого. Вдруге він намагався вдарити потерпілого, проте промахнувся. Він не бачив, як ОСОБА_8 захитався та впав. Зв`язку між його ударом та тим, що потерпілий лежав на підлозі, - немає. Після він покинув приміщення розважального закладу. Йому невідомо про наявність у потерпілого хвороб та вад здоров`я. Його удар не міг спричинити наслідків у вигляді смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_8 вважає хвороби потерпілого або невдалі реанімаційні заходи, що проводили присутні після того, як потерпілий впав на підлогу. Відмовився відповідати на інші запитання, скориставшись своїм правом не свідчити проти себе. Під час промови в судових дебатах обвинувачений просив перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України. В обґрунтування підстав для перекваліфікації дій обвинувачений змінив свої раніше надані показання та пояснив, що потерпілий значно більший за статурою ніж він. Під час конфлікту на танцполі він звернувся до ОСОБА_8 , просив його не чіпати дівчат, потім розвернув його і раптово із-за збудження та емоційного стану рукою вдарив потерпілого в область голови. Вдруге він намагався вдарити ОСОБА_8 також випадково, але його рука не контактувала з головою чи тілом потерпілого. Йому невідомо було в цей момент про захворювання потерпілого. Вважає, що причиною смерті потерпілого стали його хвороби та те, що ОСОБА_8 впав та вдарився об підлогу, що і призвело до його смерті. Не зміг пояснити – чому він наніс удар кулаком потерпілому по голові, та чому намагався вдарити його вдруге. Постійно стверджував, що удари були неумисні. 

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що померлий ОСОБА_9 – це її цивільний чоловік, з яким вони проживали разом з 2 червня 2023 року однією сім`єю. Обвинуваченого до інкримінованих подій вона не знала. 30 вересня 2024 року був день народження у чоловіка. Приблизно о 22.30 годині вона з потерпілим, своєю матір`ю та двома друзями прийшли до караоке-бару. Зайняли столик. Вживали спиртне. Вона вийшла танцювати. Її зачепила, як потім з`ясувалось, дівчина обвинуваченого. Почала її штовхати, спеціально виводячи на конфлікт. Сталась словесна перепалка, що переросла у бійку. Її схопили за волосся. Поруч було багато людей. Її чоловік встав із-за столу, намагався вивести її звідти без конфлікту. Коли вона звільнилась, побачила, що ОСОБА_8 лежав на підлозі в приміщенні караоке-бару, а її мати стоїла поруч та викликала швидку. У чоловіка була розбита губа, він був без свідомості. Вона побачила, що обвинувачений уходив з закладу. Хлопці робили масаж серця чоловікові та штучне дихання, проте хто це робив – вона не знає. Ймовірно, під час масажу серця чоловіку могли зламати ребра. Приїхала швидка. ОСОБА_8 так і не прийшов до тями. Лікарі констатували смерть потерпілого. Через декілька днів у слідчого вона переглядала відеозапис з приміщення розважального закладу. На цьому записі її чоловік ОСОБА_8 встає із-за столу та бажає її забрати. До нього підходить ОСОБА_3 , бере її чоловіка і наносить два удари кулаком руки в область його голови, один за одним. ОСОБА_10 падає. При призначенні покарання для обвинуваченого наполягає на максимальному покаранні, що передбачене за інкримінований злочин. Їй дуже важко, смерть ОСОБА_10 – це велика втрата для сім`ї. Його любила не тільки вона, а і дочка. ОСОБА_8 не був конфліктною людиною. Цивільний позов підтримала в повному обсязі. 

Свідок ОСОБА_11 під час допиту розповіла, що обвинувачений ОСОБА_3 – це її цивільний чоловік. 30 вересня 2024 року вона перебувала в розважальному закладі «Ля-Мажор», танцювала біля бару разом з чоловіком. Між знайомою ОСОБА_12 та потерпілою відбувся конфлікт. Вона втрутилась, заступилась за ОСОБА_13 . Потерпіла схопила її за волосся, а вона в свою чергу схопила за волосся ОСОБА_5 . В той день вона вживала коньяк, ОСОБА_3 також випивав. Загалом одну пляшку цього напою випили разом 9 осіб. А до цього вдома також вжили пляшку коньяку ще більшою кількістю осіб. Потерпілого ОСОБА_8 вона не запам`ятала. Спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 вона не бачила. Пригадує, що потерпілий був на підлозі, коли вони уходили з закладу. На відеозаписі з розважального закладу вона побачила, що ОСОБА_10 чіплявся до неї з ОСОБА_14 , а ОСОБА_15 хотів його прибрати від бійки, потерпілий його відштовхнув двічі. Потім чоловік вже взяв за руку потерпілого та, здається, лише один удар здійснив в район вуха, в праву бокову частину голови ОСОБА_8 . Друзі та родичі потерпілого робили масаж серця йому, намагались привести його до тями, підіймали, перетягували тіло на диванчик біля барної стійки, а потім повернули потерпілого на те місце – де він впав. Обвинуваченого може охарактеризувати як люблячого та уважного, неконфліктного, доброго та чемного. ОСОБА_3 займався вихованням її доньки. Від удару її чоловіка не могла настати смерть потерпілого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначила, що покійний ОСОБА_9 був цивільних чоловіком її дочки. 30 вересня 2024 року був день народження у потерпілого. Вдень приблизно о 14-15 годині вони відсвяткували його вдома. Увечері вирішили прогулятись, приблизно о 22.00 годині зайшли до кафе-бару «Ля Мажор». Були вона, дочка, потерпілий та два його товариша. Сиділи за столом, пили кофе. Раптово вона побачила, як ОСОБА_8 падає ближче до сцени. Поруч був натовп людей. Вона підбігла до нього. ОСОБА_10 був без свідомості, ні на що не реагував. Вона викликала швидку. Конфлікту вона не бачила. Швидка приїхала, міряла тиск, декілька разів здійснювали реанімаційні заходи, проте ОСОБА_10 вже був мертвим. Потім приїхала поліція, опитувала, складали документи. Тіло ОСОБА_10 не переміщали. Донька досі переживає, погано спить, смерть ОСОБА_10 – важка втрата для неї. 

Свідок ОСОБА_17 під час допиту показав, що з потерпілим ОСОБА_18 підтримував дружні стосунки. Потерпілий проживав однією сім`єю з ОСОБА_19 з 2023 року. В квартирі разом з ними проживали дочка та мати ОСОБА_14 . 30 вересня 2024 року він разом з ОСОБА_20 , потерпілим, його дружиною ОСОБА_14 , її мамою та братом колишньої жінки потерпілого були в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та святкували день народження ОСОБА_10 . До цього були вдома у ОСОБА_8 , вжили одну пляшку коньяку на 5 осіб. В розважальному закладі ОСОБА_14 танцювала та зчепилась з дівчиною. Остання схопила ОСОБА_21 за волосся. Він бачив ОСОБА_8 за столом. Всі підхопились розбороняти дівчат: він – ОСОБА_14 , ОСОБА_22 відтягував дівчину. Включили світло, і він побачив, що ОСОБА_10 лежить на підлозі. Потерпілий ніяк не реагував, був без свідомості. У нього були відкриті очі, зіниці не реагували. Хтось робив йому масаж серця. Тіло ОСОБА_8 не переміщали, лікарі швидкої ставили розряд на груди ОСОБА_10 , намагались його реанімувати. Очі у ОСОБА_10 були відкриті, і він зробив висновок, що потерпілий помер. Про хвороби потерпілого – йому нічого невідомо. До вказаних подій ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не було. Обвинуваченого не пригадує.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що з потерпілим ОСОБА_8 підтримував дружні стосунки. 30 вересня 2024 року він разом ще з одним знайомим ОСОБА_24 прийшов до ОСОБА_25 та ОСОБА_9 привітати останнього з днем народження. Приблизно о 22 годині він разом з ОСОБА_26 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та її матір`ю були в розважальному закладі «Ля Мажор». Замовили кофе та пляшку коньяку. ОСОБА_14 танцювала. До неї стала чіплятись невідома дівчина. Вони стяли тягати одна одну за волосся. Незнайомий хлопець намагався відтягнути ОСОБА_14 . Проте він зупинив цього хлопця. В цей момент почув звук удару та на підлозі побачив ОСОБА_8 . Поки швидка їхала ОСОБА_10 стали робити масаж серця, намагались привести його до тями. Він піднімав потерпілого за голову. Тіло потерпілого не переміщували, коли робили масаж серця. ОСОБА_10 помер. Потім приїхала поліція. ОСОБА_8 та ОСОБА_5 проживали як сім`я з 2023 року. 

Допитаний експерт ОСОБА_27 підтвердив складені ним висновки за результатами проведення судово-медичних експертиз потерпілого ОСОБА_8 . Дати не пригадує. Вночі його викликали в якості експерта при огляді місця події. Він оглядав труп ОСОБА_8 в розважальному закладі. Під час огляду потерпілого на місці події ним були виявлені тілесні ушкодження, зокрема у вигляді садна на верхній губі зліва та крововилив на слизистої верхньої губи зліва, Також було виявлено ушкодження в лобній ділянці голови потерпілого, проте під час складання висновку експерта він не зазначив про дані тілесні ушкодження. В протоколі огляду тілесні ушкодження записував слідчий, а він йому диктував, коли оглядав тіло потерпілого. В подальшому він проводив розтин трупу, який був доставлений до відділу СМЕ. В постанові слідчого були вказані анкетні дані потерпілого в верхній частині. Оглянутий ним на місці злочину труп та труп, який був доставлений на експертизу, - це одна і та сама людина. Якщо би у нього були сумніви в особі потерпілого ОСОБА_8 - він би не проводив розтин трупу. Крім того, на розтин приїздили знайомі потерпілого, потім родичі після розтину забирали його тіло разом зі свідоцтвом про смерть, тому сумнівів в тому, що він досліджував саме труп потерпілого ОСОБА_8 - в нього немає. На місці події один з поліцейських показував йому відеозапис з камери спостереження в розважальному закладі, на якому зафіксований механізм отримання потерпілим виявлених тілесних ушкоджень після декількох ударів в область голови. Виявлені внутрішні тілесні ушкодження у потерпілого утворились при різкому повороті голови. Самому важко так різко повернути голову, потрібно прискорення. Така травма не могла утворитись при переміщенні тіла. Травма виникла через удар та різкий поворот голови. Тілесні ушкодження утворились прижиттєво. Після отриманої травми потерпілий міг жити до 10 хвилин. Під час огляду трупу на місці злочину тіло потерпілого було тепле, трупного заклякання не було, ОСОБА_8 лежав на підлозі на спині, обличчям до гори після здійснення реанімаційних заходів, хоча падав на підлогу обличчям вниз. Дійсно, під час розтину були виявлені перелами ребер, які утворились в результаті реанімаційних заходів. Виявлені перелами ребер не могли утворитись при переміщенні тіла потерпілого. Під час розтину були виявлені крововиливи біля зламаних ребер, вони були незначні, що вказує, що людина помирала, коли їй надавали першу допомогу. Тілесні ушкодження шиї та голови у потерпілого не могли утворитись від реанімаційних дій. Тілесне ушкодження на шиї потерпілого не могло утворитись від падіння потерпілого обличчям на підлогу. Щоб такі тілесні ушкодження утворились при падінні, шия повинна вдаритись при падінні об виступаючий предмет. Такого предмету поруч з тілом потерпілого на місці злочину він не побачив. У потерпілого в минулому дійсно були мікроінсульти та ураження судин головного мозку, що поглибило течію травматичного процесу. Після перегляду запису з камер відеоспостереження з розважального закладу, на якому зафіксовані інкриміновані обвинуваченому події, експерт вказав, що смерть потерпілого настала внаслідок удару обвинуваченого, від якого одразу розпочалась внутрішня кровотеча, а далі потерпілий втратив свідомість. 
Під час повторного допиту експерт ОСОБА_27 пояснив, що поверхневий огляд трупу потерпілого ОСОБА_8 розпочався о 08.30 годині 01.10.2024 року. Під час поверхневого огляду експерт оглядає тіло та наявність видимих тілесних ушкоджень, переглядає одяг, зубний ряд, проводить заміри щодо трупних плям. Це займає 2-2.5 години. Потім вже розпочинається розтин трупу, проводяться лабораторні дослідження. Експертне дослідження трупу ОСОБА_8 розпочалось о 10-11 годині, ймовірно. Він не пригадує - скільки було в цей день досліджень трупів, що впливає на час проведення експертизи. Отримавши всі дані, експерт складає висновок. Висновок експерта за наслідками розтину трупу ОСОБА_8 був складений 16.10.2024 року вже після отримання всіх досліджень: судово-токсикологічного дослідження крові, судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів. Підставою для проведення експертизи трупа ОСОБА_8 була постанова слідчого ОСОБА_28 , яку він отримав 01.10.2024 року. Цей слідчий разом з ним оглядали труп на місці злочину. Точного часу отримання постанови слідчого він не може вказати. Посадова особа, яка отримала висновок експерта, зазначена в журналі видачі експертної установи. У висновку ним був зазначений номер кримінального провадження такий, який був у постанові слідчого. 

Допитана в якості свідка слідча ОСОБА_29 суду показала, що 01.10.2024 року в її провадження надійшли первинні матеріали кримінального провадження за фактом смерті потерпілого ОСОБА_8 разом з дорученням начальника слідчого відділу на проведення досудового розслідування. Після чого вона внесла відомості про кримінальне провадження до ЄРДР, приблизно це було об 11.00 годині. Далі начальник слідчого відділу визначив групу слідчих, куди увійшла вона та слідчий ОСОБА_30 , який виїздив на місце вчинення злочину та проводив оглядав місця події. Вона була призначена старшим слідчим в цій групі. Постанову про призначення експертизи трупу складав слідчий ОСОБА_31 , і він же вказував дату складання цього документа. Вона отримала цю постанову разом з первинними матеріалами. З постанови слідчого ОСОБА_32 їй було зрозуміло, що необхідно було провести судово-медичну експертизу трупу потерпілого ОСОБА_8 . При проведенні цього експертного дослідження у експерта не виникло питання щодо складеної слідчим ОСОБА_33 постанови. До неї, як до слідчої, яка продовжувала досудове розслідування, судово-медичний експерт не звертався ні з яким клопотанням під час проведення розтину трупу. Вона ніякої постанови про проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 01.10.2024 року не складала та такий документ не виносила. В реєстрі матеріалів досудового розслідування в графі «ПІБ, посада особи яка прийняла рішення» помилково зазначено, що постанову про призначення судово-медичної експертизи 01.10.2024 року склала вона. Нею приймалось рішення про проведення додаткової судово-медичної експертизи, це було 22.10.2024 року. На місце злочину вона також виїжджала, бо у відділу поліції вона є відповідальною особою у слідчому відділі щодо розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, разом з тим участі в огляді місця події не приймала. Місцем злочину було приміщення розважального громадського закладу. Тіло потерпілого знаходилось в залі. Адміністратор закладу надала письмову згоду слідчому ОСОБА_34 на проведення огляду, її особу встановлював, ймовірно, цей слідчий. В інших приміщеннях закладу огляд не проводився. Після огляду місця злочину тіло потерпілого було направлено до відділу судово-медичної експертизи. Доставляє до моргу зазвичай тіло ритуальна служба. 01.10.2024 року після того, як були внесені дані про кримінальне провадження в ЄРДР, вона склала постанову про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису. В цей документ вона внесла присвоєний номер кримінального провадження. В цей же день після обіду вона приїхала до розважального закладу, де стались події, і адміністратор, особу якої вона перевірила за паспортом, надала їй диск, на якому були записи з кафе під час інкримінованих обвинуваченому подій. В протоколі зняття показань технічних приладів від 01.10.2024 року вона помилково зазначила невірний час у зв`язку з тим, що майже добу не відпочивала, вночі перебувала ні місці злочину. 

Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що на час подій вона працювала адміністратором в кафе-барі «Ля-мажор». Вона відповідала за роботу закладу. Вночі їй подзвонили співробітники кафе та викликали на роботу. Коли вона приїхала, то в залі побачила непритомне тіло чоловіка. Поруч була його дружина. Чоловікові робили реанімаційні заходи лікарі швидкої. Вона заспокоювала потерпілу. Лікарі констатували смерть непритомного чоловіка. Потім приїхали поліцейські, слідчий складав документи, які вона підписала. Пригадує, що письмову заяву на надання дозволу на проведення огляду в кафе їй надав слідчий. Вона підписала цей документ. Слідчий провів слідчі дії, ніяких претензій до його роботи вона, як адміністратор кафе, не висловлювала. Будь-яких порушень прав власників кафе з боку правоохоронних органів не було. Правоохоронці оглядали лише зал. Це загальнодоступне місце, в інших приміщеннях розважального закладу огляд не проводився. Після обіду до кафе приїхала слідча, якій вона видала диск із записом подій, що відбулись в розважальному закладі вночі, коли загинула людина. Слідча склала протокол, в якому вона також розписалась. Доступ до відеозаписів мав власник кафе. Слідчій вона надавала свій паспорт для встановлення її особи. 

Допитаний в якості свідка ОСОБА_28 в судовому засіданні повідомив, що на час подій він працював в Павлоградському відділі поліції слідчим та перебував на чергуванні. Надійшов виклик на «102». Повідомили про труп в кафе. Слідчо-оперативна група прибула на місце. Труп знаходився в приміщенні розважального закладу в залі. В кафе був вільний доступ. Це загальнодоступне місце. Він отримав у адміністратора дозвіл на проведення огляду місця злочину. Проникнення в приміщення закладу не було. Під час проведення слідчої дії ним складався протокол огляду, в якому приймали участь поняті. Виявлені тілесні ушкодження на трупі ним записувались зі слів експерта. Ніхто з присутніх не висловлював зауважень під час огляду місця злочину, ніяких заперечень, заяв чи скарг з боку власників чи користувачів приміщення не надходило. В подальшому керівник слідчого відділу визначив групу слідчих в кримінальному провадженні за фактом виявленого трупа, куди увійшов і він. Постанова про призначення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 ним складалась після огляду місця злочину. Він міг помилитись в даті складання постанови та номері провадження, оскільки вночі чергував та проводив слідчі дії. Допис номеру провадження в постанові про призначення експертизи робив він. В цьому документі він вписав дані про виявлений труп. Під час розтину трупу потерпілого ніяких клопотань від експерта до нього, як до слідчого, не надходило. 

Крім наведених показань потерпілої та свідків провадження, судом були досліджені наступні письмові докази та прийняті процесуальні рішення.

Постанова про визначення групи слідчих від 01.10.2024 року, якою доручено проведення досудового розслідування слідчим СВ Павлоградського РВП в даному кримінальному провадженні ОСОБА_29 та ОСОБА_28 /т.1 а.п.145/.

Постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 18.10.2024 року, згідно якої керівником Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області була визначена група прокурорів в даному кримінальному провадженні /т.1 а.п.146/.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.10.2024 року, згідно з яким від потерпілої ОСОБА_5 була отримана заява про те, що 01.10.2024 року до чергової частини Павлоградського РВП надійшло повідомлення, що за адресою: м.Павлоград, вул.Харківська, 78 в приміщення кафе «Мажор» обвинувачений ОСОБА_3 умисно наніс два удари кулаком в область обличчя потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та помер на місці /т.1 а.п.147-148/.

Рапорт помічника чергового Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, згідно з яким 30.09.2024 року о 22.59 годині на лінію «102» надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_16 , яка сповістила, що 30.09.2024 року о 22.59 год. за адресою: м.Павлоград, вул.Харківська, 78, - в караоке «Мажор» її знайомого на прізвище ОСОБА_36 вдарили по голові, і він втратити свідомість. Швидка медична допомога на місці події намагалась привести його до тями, обставини події заявниці невідомі, заявниця в шоковому стані на питання не відповідає /т.1 а.п.149/.

Протокол огляду місця події від 01.10.2024 року з фототаблицею, відповідно до якого за письмовою заявою адміністратора закладу /т.1 а.п.150/ в присутності понятих, експерта ОСОБА_27 слідчим ОСОБА_28 було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення – двоповерхова споруда з вивіскою «La Major», яка розташована за адресою:м.Павлоград, вул.Харківська, буд.78. Зафіксована обстановка ззовні та всередині будівлі. При вході до приміщення №1 крізь міжкімнатні двері з лівого та правого боку розташовані дивани та столи. З лівого боку на відстані близько 6 м в горизонтальному положення лежачі на спині знаходиться труп ОСОБА_8 обличчям догори, верхні кінцівки відведені від тулуба під кутом 45°, нижні кінцівки відтягнуті. На трупі вдягнено: футболка синього кольору; штани спортивні, бавовняні чорного кольору; труси бавовняні синього кольору; кросівки чорного кольору; носки синього кольору. Шкіряні покрови трупа бліді, тіло на дотик тепле, трупні плями синьо-фіолетового кольору при натисканні на них зникають і відновлює свій колір через 10 с (час огляду 01:15). Заклякання відсутнє в усіх групах досліджуємих м`язів. При огляді трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна в лобній області праворуч, садна округлої форми, розмірами 0.3х0.3 см. На тильній області правої кисті стоїть катетор ПХВ, зафіксований до шкіри лейкопластиром. При дотичному дослідженні кісток черепу, обличчя, грудної клітини, верхніх та нижніх кінцівок костно-травматичних ушкоджень не виявленою При огляді трупа, також, було здійснено змиви з обох рук трупа та відібрано мікрочастки з обох рук трупа. В ході огляду вилучено: 3 змиви з обоз рук трупа, які упаковані у паперові конверти; 3 змиви РБК з руки трупа, які упаковані у паперові конверти /т.1 а.п.151-158/.

Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.10.2024 року, згідно з яким на підставі постанови слідчого про зняття показань технічних засобів, що мають функції відеозапису від 01.10.2024 /т.1 а.п.159/, в кримінальному провадженні №12024041370001496 в період часу з 10.00 години до 10.20 години були зняті показання технічних засобів, що мають функції відеозапису, які перебувають у законному володінні юридичної особи караоке «Мажор», за адресою: м.Павлоград, вул.Харківська, 78, - за період часу з 22.00 год. 30.09.2024 року до 23.00 год. 30.09.2024 року /т.1 а.п.160/.

Протокол огляду диску від 02.10.2024 року, відповідно до якого на стадії досудового розслідування слідчим були оглянуті відеофайли, що знаходяться на DVD диску, на якому зафіксовано факт спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких настала смерть потерпілого ОСОБА_8 . При відкритті файлу з назвою «33_ch3_20240930205847 20240930215847» значиться дата та час 2024-09-30 20:58:48, запис здійснюється у чорно-білому форматі. При відтворенні відеозапису встановлено, що відеокамера, яка здійснює запис встановлена зверху в куті вхідного приміщення будівлі кафе караоке «Мажор», розташованого по вул.Харківська, 78 м.Павлограда. Тривалість відеозапису становить одну годину. Оглядом відеозапису встановлено наступне: відтворюється вид кімнати, де мається вхід до вказаного кафе, тобто вид коридорного приміщення. Так, мається дзеркало зліва, праворуч вбиральня. З періоду часу 20:58:48 по період 21:26:00 до середини приміщення заходять невідомі особи та далі виходять. Надалі, в ході огляду відеофайлу з періоду часу 20:58:48 по період 21:26:00 інформації, яка б становила інтерес для слідства слідчим не виявлено. Але при проміжку часу 21:26:43 встановлено, що до приміщення кафе заходить ОСОБА - 1, чоловічої статі, віком до 30 років, низького зросту, середньої статури, ромської національності, короткою стрижкою, одягнутий в футболку, штани, взутий в кросівки світлого кольору. Особа - 1 прямує прямо до входу приміщення караоке. За ним заходить ОСОБА - 2, чоловічої статі, віком до 30 років, високого зросту, худорлявої статури, короткою стрижкою, форма обличчя витягнута яка характеризується високим чолом і довгим округлим підборіддям, одягнутий в спортивний костюм з двома білими лампасами по бокам на кофті та штанях, на грудях сумка, кросівки темного кольору. Особа - 2 прямує прямо до входу приміщення караоке. Далі, за Особою - 2 прямує ОСОБА - 3, жіночої статі, віком до 30 років, повної статури, низько одягнута в кепі, футболку темного кольору з написом посередині, штани та кросівки темного кольору, прямує до входу приміщення караоке, але повертається та прямує до виходу. Далі, Особа-2 повертається та бере під руку Особу-3 та вони заходять до приміщення караоке. За ними прямують три особи чоловічої статі. ОСОБА - 4, чоловік, віком до 30 років, високого зросту, середньої статури, одягнутий в светр темного кольору, штани темного кольору, кросівки темного кольору. За Особою-4 прямує ОСОБА-5, чоловік, віком до 30 років, високого зросту, повної статури, одягнутий в кофту темного кольору, має сумку через плече, штани темного кольору, кросівки темного кольору. За Особою-5 прямує ОСОБА-6, чоловік, віком до 30 років, середнього зросту, середньої статури, одягнутий в футболку та штани темного кольору кросівки темного кольору. Всі вищезазначені особи попрямували до приміщення караоке. Під час огляду вищезазначеного файлу виявлено та встановлено., що до приміщення кафе зайшли ОСОБА - 2, котрим є обвинувачений ОСОБА_3 та Особа - 3, котра є свідок ОСОБА_11 . Далі, при відкритті файлу з назвою «33 ch6 20240930215648 20240930225648» значиться дата та час 2024-09-30 21:56:50, запис здійснюється у кольоровому форматі. При відтворенні відеозапису встановлено, що відеокамера, яка здійснює запис, встановлена зверху в куті ближче до бару приміщення караоке «Мажор», розташованого по вул.Харківська, 78, м.Павлограда. Тривалість відеозапису становить одну годину. Оглядом встановлено, що більше 10 осіб перебувають на танцполі та танцюють. На проміжку часу 21:57:16 встановлено, що зліва, ближче до столу 2, навпроти дзеркала між двома особами чоловічої статі відбулася сутичка та штовханина. Як далі, між ОСОБОЮ-7, жіночої статі, віком до 35 років, низького зросту, худорлявої статури, коротке волосся чорного кольору, одягнута в білу футболку, штани чорного кольору по бокам білі лампаси та іншою особою жіночої статі відбувається бійка. Так, біля ОСОБИ - 7 стояв поруч ОСОБА - 8, чоловічої статі, віком до 45 років, середнього зросту, середньої статури, лисуватий, одягнутий в футболку синього кольору, штани темного кольору, кросівки темного кольору та намагався відтягнути Особу-7. На проміжку часу 21:57:31 ОСОБА-2 ( ОСОБА_37 ) лівою рукою бере за праву руку ОСОБУ - 8 та в подальшому кулаком правої руки знизу уверх наносить удар в область голови ОСОБИ-8, а саме в ділянку скроні справа. Після чого, ОСОБА-8 нахиляється та слідом ОСОБА-2 ( ОСОБА_37 ) кулаком правої руки знизу уверх наносить удар по потиличній частині голови ОСОБИ-8. Після чого, ОСОБА-8 лівою рукою закриває обличчя спереду, а правою рукою тримається за голову позаду та падає обличчям прямо на підлогу. В подальшому, відвідувачі кафе перекладають ОСОБУ-8 на спину та намагаються надати йому допомогу. Але ОСОБА-8 до тями не приходить. Надалі, в ході огляду відеофайлу з періоду часу 21:58:21 по період 22:56:48 інформації, яка б становила інтерес для слідства слідчим не виявлено. Під час огляду вищезазначеного файлу виявлено та встановлено, що ОСОБА-7 є свідком ОСОБА_5 , та ОСОБА - 8 є потерпілим ОСОБА_8 , також встановлено факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 (ОСОБА-8) - ОСОБА_3 (ОСОБА-2) /т.1 а.п.161-164/.

Постанова слідчого від 01.10.2024 року, згідно з якою оптичний носій DVD-диск з вмістом двох відеофайлів за назвами: «33_ch3_20240930205847 20240930215847», «33 ch6 20240930215648 20240930225648», визнано речовим доказом, та для збереження долучено до матеріалів кримінального провадження /т.1 а.п.165-166/.

Протокол огляду диску від 29.10.2024 року, відповідно до якого на стадії досудового розслідування слідчим за участі обвинуваченого та захисника були оглянуті відеофайли з назвами: «33_ch3_20240930205847 20240930215847», «33 ch6 20240930215648 20240930225648», що знаходяться на DVD-диску, на якому зафіксовано факт спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_8 . Після перегляду даних відеофайлів обвинувачений ОСОБА_3 на запитання слідчого підтвердив, що він впізнає себе на даних відеозаписах, а саме в проміжку часу 21:57:31 /т. 1 а.п.167-169/.

Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 01.10.2024 року, відповідно до якої вказаний документ є заготовленим бланком, що містить надрукований текст з можливістю запису рукописного тексту у відповідних графах: дата складання документу, номер та дата кримінального провадження у вступній частині постанови; фабула в мотивувальній частині постанови; анкетні дані трупу в резолютивній частині постанови. Слідчий ОСОБА_28 в мотивувальній частині постанови зазначив: «30.09.2024 року до ч/ч Павлоградського РВП найшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_3 виявлено труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер лежачи на підлозі на спині. Впав внаслідок удару в лобну ділянку». В резолютивній частині слідчим зазначено про призначення судово-медичної експертизи, проведення якої доручено експертам Павлоградського відділення ДОБ СМЕ та поставлені питання, разом з тим анкетні дані трупу, який потрібно дослідити, не вказані /т.1 а.п.224/.

Висновок експерта №686пв від 16.10.2024 року за результатами судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 . При експертизі трупу виявленні тілесні ушкодження у вигляді: 
- зовнішні: садна на верхній губі зліва та крововилив у слизову оболонку верхньої губи, виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі при падінні, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- внутрішні: крововиливи в м`які покривні тканини голови в тім`яній області, субарахноїдальні крововиливи зі сторони основи головного мозку, крововилив в праву півкулю мозочка, розрив задньої з`єднувальної артерії справа, крововиливи в м`які покриви шиї справа по зовнішньо-бічній поверхні, зліва по задній поверхні. Вищеописані тілесні ушкодження могли утворитися через позамежний поворот голови внаслідок ротації (при різкому повороті вбік), та за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. 
При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупу ОСОБА_8 – виявлений етиловий спирт у концентрації 0.60% у крові, 0.87% у сечі, що відноситься до алкогольного сп`яніння легкого ступеню, відносно живих осіб. Не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропілів, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аліловий спирти. Більша концентрація етилового спирту в сечі свідчить про те, що смерть його настала в стадії елімінації (виведення) алкоголю з організму. 
Згідно трупних явищ, виявлених при експертизі трупу, смерть ОСОБА_8 , настала в межах 8-16 годин до початку проведення розтину (час початку розтину 08.30 година ІНФОРМАЦІЯ_4 ). 
Смерть ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась набряком головного мозку, розривом задньої з`єднувальної артерії, субарахноїдальними крововиливами, що й обумовило безпосередню причину смерті. 
Даний висновок підтверджується морфологічною картиною, виявленою при розтині трупу, характерною для даного виду смерті, а також судово-гістологічним дослідженням шматочків внутрішніх органів від трупу, при якому виявлено: субарахноїдальні крововиливи з проявами слабкої лейкоцитарної реакції у деяких немаркованих об`єктах та зазначеному вище маркованому об`єкті головного мозку, значно більше виражені у останньому. Численні периваскуліоні мікрогеморалії у речовині головного мозку у деяких немаркованих та маркованому об`єкті головного мозку. 
Ознаки вираженого набряку у головному мозку. При судово-гістологічному дослідженні виявлено: стенозуюча атеросклеротична бляшка, ділянки розташування на рівні еластичної мембрами у стінці однієї з артерій основи головного мозку немаркованого матеріалу. Прояви артеріо-, артеріолосклерозу, розширення просвіту та потоншення стінки судин венозної мережі, ознаки набряку стінки судин у головному мозку немаркованих об`єктів та маркованому «речовина головного мозку з судинами основи». Розростання пухлинної тканини (гістологічно - менінгіома) в одному з мікропрепаратів головного мозку немаркованих об`єктів. Ознаки дистрофічних змін нейроцитів, периваскулярний гліоз, ознаки минулих розладів кровообігу у речовині головного мозку. Ознаки набряку, прояви склеротичних змін твердої оболонки, нечисленні еритроцити у субарахноїдальному просторі, артеріолосклероз з гіалінозом, поодинокі периваскулярні мікрогеморагії, ознаки дистрофічних змін у речовині спинного мозку, ознаки набряку спинного мозку. Ураження судин головного мозку, могли поглибити течію основного травматичного процесу. 
Із супутніх захворювань у ОСОБА_8 при експертизі трупу виявлена гіпертрофія міокарду, паренхіматозна дистрофія печінки, та аденоматозні зміни в корковій речовині надниркових залоз /т.1.а.п.170-173/. 

Постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 22.10.2024 року, відповідно до якої слідчим ОСОБА_29 була призначена судово-медична експертиза стосовно тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 /т.1 а.п.225/.

Висновок експерта №686пв-ДОДАТКОВИЙ від 22.10.2024 року, згідно з яким вищеописані тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 утворилися від дії тупого (тупих) предметів. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_8 утворилися від дії не менш ніж від впливу одного травмуючого предмету. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитись при падінні з висоти власного зросту на площину /т.1 а.п.174/.

Копія лікарського свідоцтва про смерть №686пв від 01.10.2024 року, відповідно до якого смерть потерпілого ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 . В графі «Хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті» судово-медичним експертом зазначено: набряк головного мозку, субарахноїдальний крововилив з задньої сполучної артерії, цереброваскулярна хвороба. В графі «Інші суттєві стани» зазначено про хронічну ішемічну хворобу серця, алкогольне сп`яніння /т.1 а.п.175/.

Висновок КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» ПМР» від 01.10.2024 року, відповідно до якого обвинуваченого ОСОБА_3 було оглянуто лікарем з метою встановлення стану о 12.30 годині 01 жовтня 2024 року. Висновок лікаря: ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп`яніння /т.1 а.п.176/.

Висновок експерта №61 від 16.02.2026 року за наслідками проведення комісійної судово-медичної експертизи по факту спричинення тілесних ушкоджень та смерті потерпілого ОСОБА_8 . Згідно аналізу первинної судово-медичної документації («Висновок експерта» №686пв від 01.10.2024 року), з урахуванням матеріалів кримінального провадження комісією експертів у гр. ОСОБА_8 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми голови та шиї з розривом задньої з`єднувальної артерії справа, субарахноїдальним крововиливом в проекції основи мозку крововиливами в м`які покривні тканини голови в тім`яній області, крововиливами в м`які тканини шиї по зовнішньо-бічній поверхні справа та зліва ближче до задньої поверхні, крововиливом в слизову оболонку верхньої губи по центру та садном над верхньої губою зліва.
Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми голови шиї - не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії (удару) тупого твердого предмету (предметів), яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що діяв (діяли) в область обличчя та шиї, внаслідок чого відбувся позамежний різкий поворот голови-шиї за ротаційним механізмом з послідуючим розривом судини основи мозку. 
Виявлені у гр. ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та шиї, в сукупності знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті та за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до первинної судово-медичної документації («Висновок-експерта» №686пв від 01.10.2024 року) комісією експертів у гр. ОСОБА_38 також були встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з переломами з 2-го по 6-е ребра зліва по середньо-ключичній лінії з незначними крововиливами в м`які тканин грудної клітини навколо переломів, що спричинені від механічної дії (стиснення) тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область грудної клітини, тобто і при проведені реанімаційних засобів (непрямий масаж серця), спрямованих на збереження життя людини та виникли в агональному періоді і не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті.
Враховуючи ступень вираженості трупних явищ на момент первинного огляду трупа 01.10.2024 року: «...Шкірні покрови трупа бліді, тіло на дотик тепле, трупні плями синьо-фіолетового кольору, при натисканні на них зникають і відновлюють свій колір через 10 сек (01:15). Заклякання відсутнє в усіх групах досліджуваних м`язів...», з урахуванням трупних явищ на момент дослідження трупа в морзі 01.10.2024 року:«... Шкіряні покрови бліді, теплуваті на дотик. Трупне заклякання добре виражене у всіх досліджуваних групах м`язів. Трупні плями синьо-фіолетового кольору, розташовані на задньо-бічних поверхнях грудної клітини, при натисканні на них плунжером динамометра с зусиллям 2кг/см2 тричі в поперековій області впродовж 3 секунд блідніють та відновлюють свій колір через 10 хвилин (час дослідження 08.30). Ознаки гниття не виражені...», комісія експертів приходить до підсумків, що з моменту настання смерті до моменту первинного огляду трупа на місці події пройшов термін часу не більш 2-3 годин.
Смерть гр. ОСОБА_8 настала від сумісної травми голови та шиї з розривом задньої з`єднувальної артерії справа, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки головного мозку, що ускладнилась розвитком набряку речовини головного мозку.
Відповідно до судово-гістологічного дослідження у гр. ОСОБА_8 встановлено патологічні зміни з боку судин головного мозку: «стенозуюча атеросклеротична бляшка, ділянки розшарування на рівні еластичної мембрани у стінці однієї з артерій основи головного мозку. Прояви артеріо-, артеріолосклерозу, розширення просвіту та потоншення стінки судин венозної мережі. Розростання пухлинної тканини (гістологічно - менінгіома). Ознаки дистрофічних змін нейроцитів, периваскулярний гліоз, ознаки минулих розладів кровообігу у речовині головного мозку. Ознаки набряку, прояви склеротичних змін твердої оболонки, нечисленні еритроцити у субарахноїдальному просторі, артеріосклероз з гіалінозом, поодинокі периваскулярні мікрогеморагії...»
Вищевказані зміни з боку судин головного мозку, могли вплинути на настанням смерті гр. ОСОБА_8 (посилити течію основного травматичного процесу).
Виявлені у гр. ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та шиї - не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область обличчя та шиї, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.
Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень у вигляді: сумісної травми голови та шиї, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 2-х механічних дій.
Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу, послідовність нанесення яких встановити не можливо, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних.
Встановлені у гр. ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми голови та шиї - є складовими в настанні його смерті та знаходяться в прямому причинному зв`язку.
Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми голови та шиї - не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії (удару) тупого твердого предмету (предметів), яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що діяв (діяли) в область обличчя та шиї, внаслідок чого відбувся позамежний різкий поворот голови-шиї за ротаційним механізмом з послідуючим розривом судини основи мозку, тобто не внаслідок застосування реанімаційних заходів або не внаслідок падіння з висоти власного зросту, як з наданням йому додаткового прискорення, так і без прискорення.
Відповідно до судово-токсикологічного дослідження крові та сечі від трупа ОСОБА_8 (акт №14426) виявлений етиловий спирт у концентрації 0,60 проміле в крові та 0,87 проміле в сечі, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння відносно живих осіб, але дана концентрація алкоголю не вплинула на настання смерті гр. ОСОБА_8 .
Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми голови та шиї - не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії (удару) тупого твердого предмету (предметів), яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що діяв (діяли) в область обличчя та шиї, внаслідок чого відбувся позамежний різкий поворот голови-шиї за ротаційним механізмом з послідуючим розривом судини основи мозку, тобто можливо і за механізмом зафіксованому на відеозапису з камер відеоспостереження у розважальному закладі караоке «Major», розташованого по АДРЕСА_3 .
Швидкість розвитку трупних явищ залежить від температури навколишнього середовища, зміни пози трупа (перенесення, проведення реанімаційних заходів, тощо), причини смерті, що може прискорювати або уповільнювати їх розвиток, тобто вплинути на об`єктивність встановлення часу смерті /т.2 а.п.46-68/

Аналізуючи показання обвинуваченого в частині непричетності до спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , в результаті яких настала його смерть, та спричинення лише одного удару правою рукою в лобну частину ділянки голови потерпілого з метою захисту цивільної дружини, потім змінені показання обвинуваченого щодо спричинення потерпілому смерті через необережність, співставляючи їх з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілої, свідків, та з іншими доказами - зокрема, дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами та висновками експертів, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що вказані показання обвинуваченого є способом захисту останнього від висунутого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та намаганням ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, а показання потерпілої, свідків та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 є належними, достатніми та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що виявлені тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 , які призвели до його смерті, були спричинені іншими особами при наданні первинної медичної допомоги або настали внаслідок хвороб та захворювань потерпілого, а він з метою захисту дружини лише спричинив один удар в область голови ОСОБА_8 , а вдруге промахнувся, та показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він був необізнаний з захворюваннями потерпілого, та, перебуваючи в психоемоційному стані, завдав лише одного неумисного удару потерплому в голову, а вдруге промахнувся, від чого потерпілий впав на підлогу та вдарився, і це в сукупності з захворюваннями призвело до смерті потерпілого - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані в суді показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , експерта ОСОБА_27 , записами з камери відеоспостереження з розважального закладу, висновками судово-медичних та комісійної судово-медичної експертиз. 
На записах з камер відеоспостереження розважального закладу, де стались інкриміновані обвинуваченому події, зафіксований механізм спричинення обвинуваченим двох умисних ударів в область голови потерпілого, від яких потерпілий ОСОБА_8 впав на підлогу та втратив свідомість. В подальшому надання першої медичної допомоги не повернуло потерпілого до життя. На записах потерпілий ОСОБА_8 о 21.57 годині намагався забрати цивільну дружину ОСОБА_5 з танцпола під час її сутички з іншою особою жіночої статті. Дії потерпілого були направлені саме на це. Ніякого конфлікту чи сутички, бійки чи словесної перепалки між обвинуваченим та потерпілим камера відеоспостереження не зафіксувала. Обвинувачений лівою рукою взяв за праву руку потерпілого, та кулаком правої руки знизу уверх наніс удар в область голови ОСОБА_8 в ділянку скроні справа. На записах зафіксовані наслідки отриманого удару потерпілим: останній після удару нахилився. Одразу обвинувачений ОСОБА_3 кулаком правої руки знизу уверх наніс другий удар в область голови потерпілого. Після чого ОСОБА_8 лівою рукою закрив обличчя спереду, а правою рукою тримав за голову позаду та впав обличчям прямо на підлогу. Тобто два удари, спричинені обвинуваченим, потрапили в голову потерпілого. Зафіксована реакція потерпілого на отримані тілесні ушкодження, втрата ним свідомості, безрезультатні спроби першої медичної допомоги – в сукупності вказують, що смерть потерпілого настала саме в результаті отримання потерпілим двох ударів від обвинуваченого в область голови, а не в результаті його хвороб чи захворювань, від яких йому стало зле, та він впав на підлогу та помер, на що вказує обвинувачений. 
Допитані потерпіла та свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 підтвердили факт того, що після отримання потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не прийшов до тями та помер на місці злочину. Вказані свідки нічого не зазначали, що потерпілому було зле в розважальному закладі, або про те, що ОСОБА_8 скаржився на стан здоров`я, просив викликати швидку до отримання ним ударів від обвинуваченого, тощо.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_27 підтвердив складені ним висновки за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 та показав, що виявлені внутрішні тілесні ушкодження у потерпілого утворились при різкому повороті голови. Такі травми не могли утворитись в результаті самокалічення або при переміщенні тіла. Травма у потерпілого виникла через удар та різкий поворот голови. Тілесні ушкодження шиї та голови у ОСОБА_8 не могли утворитись від реанімаційних дій. Тілесне ушкодження на шиї потерпілого не могло утворитись від падіння потерпілого обличчям на підлогу. Переглянувши відеозапис з камер розважального закладу, експерт вказав, що смерть потерпілого настала внаслідок удару обвинуваченого, від якого одразу розпочалась внутрішня кровотеча, а далі потерпілий втратив свідомість. 
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_27 від 16.10.2024 року за результатами судово-медичної експертизи трупу потерпілого ОСОБА_8 , смерть ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась набряком головного мозку, розривом задньої з`єднувальної артерії, субарахноїдальними крововиливами, що й обумовило безпосередню причину смерті. 
За висновком додаткової судово-медичної експертизи трупу потерпілого ОСОБА_8 , вищеописані тілесні ушкодження у потерпілого утворилися від дії не менш ніж від впливу одного травмуючого предмету. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитись при падінні з висоти власного зросту на площину.
За висновком комісійної судово-медичної експертизи виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та шиї, в сукупності знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, були спричиненні від механічної дії (удару) тупого твердого предмету (предметів), яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що діяв (діяли) в область обличчя та шиї, внаслідок чого відбувся позамежний різкий поворот голови-шиї за ротаційним механізмом з послідуючим розривом судини основи мозку. Виявлені у потерпілого ОСОБА_8 закрита травма грудної клітини з переломами з 2-го по 6-е ребра зліва по середньо-ключичній лінії з незначними крововиливами в м`які тканини грудної клітини навколо переломів, спричинені при проведені реанімаційних засобів (непрямий масаж серця), спрямованих на збереження життя людини, виникла в агональному періоді і не перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілого настала від сумісної травми голови та шиї з розривом задньої з`єднувальної артерії справа, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки головного мозку, що ускладнилась розвитком набряку речовини головного мозку. Комісія експертів у висновку зазначила, що кількість виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді: сумісної травми голови та шиї, вказують, що вони спричинені від не менш як 2-х механічних дій, тим самим спростовують показання обвинуваченого в частині того, що він лише один раз вдарив потерпілого. Експерти на поставлені запитання надали відповідь, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження від яких настала його смерть були спричинені не внаслідок застосування реанімаційних заходів або не внаслідок падіння з висоти власного зросту, як з наданням йому додаткового прискорення, так і без прискорення. Комісія експертів прийшла до висновку, що виявлені у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді сумісної травми голови та шиї утворились можливо за механізмом зафіксованому на відеозапису з камер відеоспостереження у розважальному закладі караоке «Major», розташованого по АДРЕСА_3 . Час смерті потерпілого, виходячи з висновку комісійної судово-медичної експертизи, настав в проміжок часу з 22.15 до 23.15 години 30.09.2024 року. 
Також не знайшли свого підтвердження показання обвинуваченого щодо його дій в стані необхідної оборони, виходячи з наступного. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про необхідну оборону» №1 від 26.04.2002 року, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. 
Згідно відеозапису з розважального закладу потерпілий ОСОБА_8 до отримання смертельних тілесних ушкоджень взагалі з обвинуваченим не контактував, ніякої сутички чи конфлікту у них не було, потерпілий ніяких протиправних цілеспрямованих дій стосовно обвинуваченого чи його дружини не вчиняв, погроз не висловлював. Допитані очевидці подій: потерпіла, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_23 , які перебували на танцполі, - також не підтвердили словесної перепалки між обвинуваченим та потерпілим, або нападу потерпілого на цивільну дружину обвинуваченого. Свідок ОСОБА_11 , яка є цивільною дружиною обвинуваченого, під час допиту вказала, що потерпілого ОСОБА_8 вона взагалі не запам`ятала, а конфлікт у неї був з потерпілою ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_11 також нічого не зазначала, що ОСОБА_9 чинив проти неї будь-які протиправні дії. Ніякої агресії, про яку згадує захисник в своїй промові в судових дебатах, з боку потерпілого ОСОБА_8 відносно обвинуваченого не було. 
Не знайшла свого підтвердження версія обвинуваченого про настання смерті ОСОБА_8 в результаті захворювань потерпілого та удару останнього об підлогу при падінні. Так, відповідно до висновку експерта ОСОБА_27 від 16.10.2024 року ураження судин головного мозку потерпілого, могли поглибити течію основного травматичного процесу. Згідно з висновком експерта ОСОБА_27 за результатами додаткової судово-медичної експертизи від 22.10.2024 року, виявлені у потерпілого смертельні тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів та малоймовірно, що дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитись при падінні з висоти власного зросту на площину. Допитаний експерт ОСОБА_27 суду повідомив, що ураження судин головного мозку потерпілого лише поглибили течію травматичного процесу, проте виявлені внутрішні тілесні ушкодження у потерпілого утворились при різкому повороті голови. Експерт пояснив, що «самому важко так різко повернути голову, потрібно прискорення. Така травма виникла через удар та різкий поворот голови. Тілесне ушкодження на шиї потерпілого не могло утворитись від падіння потерпілого обличчям на підлогу. Щоб такі тілесні ушкодження утворились при падінні, шия повинна вдаритись при падінні об виступаючий предмет. Такого предмету поруч з тілом потерпілого на місці злочину він не побачив». Експерт ОСОБА_27 після перегляду запису з камер відеоспостереження з розважального закладу вказав, що смерть потерпілого настала після удару обвинуваченого в область голови потерпілого, від якого одразу розпочалась внутрішня кровотеча, а далі потерпілий втратив свідомість та помер, не приходячи до тями. За висновком комісійної судово-медичної експертизи виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови та шиї, в сукупності знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, були спричиненні від механічної дії (удару) тупого твердого предмету (предметів), яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що діяв (діяли) в область обличчя та шиї, внаслідок чого відбувся позамежний різкий поворот голови-шиї за ротаційним механізмом з послідуючим розривом судини основи мозку. Експерти у висновку зазначили, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, від яких настала його смерть, не могли бути спричинені в результаті падіння з висоти власного зросту, як з наданням йому додаткового прискорення, так і без прискорення. Експерти також вказали, що зміни з боку судин головного мозку потерпілого могли вплинути на настанням смерті ОСОБА_8 : посилити течію основного травматичного процесу. Жодний з висновків експертів за результати судово-медичних експертиз потерпілого ОСОБА_8 не містить висновку, що смерть потерпілого настала в результаті раніше перенесених інсультів та уражень судин головного мозку, а удар обвинуваченого лише прискорив це, на чому наголошує обвинувачений. 
Переглянутий запис з камер відеоспостереження з розважального закладу, на якому зафіксований механізм спричинення обвинуваченим ударів потерпілому в область голови, спростовує показання обвинуваченого, що його два удари в область голови потерпілого були випадковими, а подальші наслідки неочікуваними. 
В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику про злочини проти життя та здоров`я особи», зазначено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного при розгляді кримінальних проваджень проти життя та здоров`я особи. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Обвинувачений, наносячи два удари кулаком руки в область голови потерпілого, розумів, що це може призвести до тяжких наслідків. Посткримінальна поведінка обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений одразу залишив розважальний заклад, не намагався надати будь-якої допомоги потерпілому, залишив місце злочину - вказують на усвідомлення обвинуваченим наслідків своїх дій та небажання відвернути тяжкі наслідки. Проаналізовані судом докази кримінального провадження доводять наявність умислу в діях обвинуваченого під час інкримінованих подій на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а не на необережність, на чому в промовах в судових дебатах наголосив захисник та обвинувачений. 

У зв`язку з викладеним покази потерпілої, свідків, протоколи слідчих дій та висновки експертів покладені в основу вироку. 

Щодо викладених захисником обставин визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими та закриття кримінального провадження суд зазначає наступне.

Перш ніж надати оцінку доводам сторони захисту про недопустимість доказів, суд вважає за необхідне зазначити про підхід, за яким він здійснює оцінку доказів з точки зору допустимості.
Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного суду від 31 серпня 2022 року по справі № 756/10060/17:
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст ст.87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.
З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст.3 Конвенції, ч.1 ст.28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч.3 ст.6 Конвенції, ст.59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч.3 ст.6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст.8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч.1 ст.63 Конституції України).
Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
При застосуванні статті 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
Суд звертає окрему увагу на вимоги кримінального процесуального закону щодо критеріїв визнання доказів допустимими (недопустимими).
Частиною 1 ст.86 КПК передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч.2 ст.84 КПК) містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає; належний суб`єкт збирання доказів; належна процесуальна форма.
Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.
Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.89 КПК) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст.94 КПК).
Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимими суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.
Суд звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими.
Перелік діянь, які передбачені у ст.87 КПК як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. До таких, наприклад, можна віднести порушення вимог ч.7 ст.223 КПК про обов`язкове запрошення понятих при проведенні визначених законом слідчих дій. В кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.
Так, відповідно до положень ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі №154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст. 84 КПК України).
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 753/11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (постанова Верховного Суду України від 16 березень 2017 року у справі № 671/463/15-к).
У цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст.85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Наведені судом вище докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.
Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.
При формуванні таких висновків Суд виходив з такого.
Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.
Так, кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих слідчих дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (частини 2 і 3 ст.87 КПК).
Так, відповідно до ч.2 ст.87 КПК суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.
В свою чергу, ч.3 ст.87 КПК України передбачає, що недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Таким чином, ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
У контексті такого елементу допустимості доказів як процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних. У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути. Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь- якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
У постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч.2 або 3 ст.87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч.1 ст.87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу, та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч.1 ст.87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.
В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.
Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.
Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил ст.87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Захисником зазначено про недопустимість протоколу огляду місця події, який на думку сторони захисту, був проведений в приміщенні розважального закладу без дозволу (ухвали) суду чи особи, у володінні якої перебувало вказане приміщення. 
Верховний Суд в постанові від 1 лютого 2018 року в справі №752/17016/16-к (провадження № 51-230км18) зазначив, що доводи сторони захисту про те, що протокол огляду місця події є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не було дозволу суду на огляд житла, є неспроможними. Ця слідча дія проведена у відповідності до вимог закону, оскільки проводився огляд місця події, тобто огляд місця вчинення злочину, а не огляд житла, як на це вказує особа.
Огляд місця події – це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.
За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до дослідженого рапорту помічника чергового Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року /т.1 а.п.149/, 30.09.2024 року о 22.59 годині на лінію «102» надійшло повідомлення від свідка ОСОБА_16 , яка сповістила, що в караоке «Мажор» знайомого на прізвище ОСОБА_36 вдарили по голові і він втратити свідомість. Дане повідомлення було зареєстровано в ЄО за №26098 від 30.09.2024 року. На місце правопорушення була направлена слідчо-оперативна група, в складі якої перебував слідчий ОСОБА_28 .
Прибувши на місце кримінального правопорушення, слідчим ОСОБА_28 було проведено огляд місця злочину в період часу з 01:10 години до 01:35 години 01.10.2024 року, складено протокол огляду місця події /т.1 а.п.151-158/. 
Допитаний слідчий ОСОБА_28 підтвердив, що оглядав саме місце злочину, а не проводив обшук, ніякого проникнення в приміщення під час вказаної слідчої дії не було. Слідчий зазначив, що місцем вчинення злочину є загальнодоступне, громадське місце в розважальному закладі. Слідчий ОСОБА_28 також зазначив, що отримав дозвіл від адміністратора закладу на проведення огляду. 
Виходячи з письмової згоди на проведення поліцейським огляду приміщення за адресою вчинення злочину /т.1 а.п.150/, адміністратор розважального закладу ОСОБА_35 дозволила проводити огляд в приміщенні, де стались інкриміновані обвинуваченому події.
Допитана в судовому засіданні адміністратор ОСОБА_35 підтвердила, що дійсно надавала згоду на проведення огляду місця події та зазначила, що з боку правоохоронних органів проникнення та порушення прав власності не відбулось. Ні у неї, як адміністратора закладу, ні у власника приміщення, де відбулись події, ніяких претензій до слідчого не мається. 
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено 01.10.2024 року о 11:04 годині після завершення огляду місця події /т.1 а.п.144/.
Виходячи з встановлених обставин, місцем вчинення злочину є розважальний заклад, що є громадським загальнодоступним місцем.
Таким чином, викладені захисником підстави для визнання протоколу огляду місця події від 01.10.2024 року недопустимим доказом є безпідставними, оскільки слідчим було проведено не огляд приміщення, а огляд місця події, до того ж місцем вчинення злочину є приміщення розважального закладу, адміністратор якого надала дозвіл на проведення огляду цього приміщення. Дана слідча дія була проведена до внесення відомостей до ЄРДР, разом з тим протягом 24 годин відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР. Ніякого дозволу суду або особи, у володінні якої перебувало приміщення розважального закладу, проведення огляду місця події не потребувало. 

Захисник просив визнати недопустимим доказом висновок експерта №686пв від 16.10.2024 року за результатами судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 . В обґрунтування зазначив, що відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за фактом смерті потерпілого були внесені лише 01.10.2024 року о 11.04 годині. Таким чином, начальник слідчого відділу Павлоградського РВП мав право організувати досудове розслідування шляхом створення слідчої групи лише після внесення відомостей до ЄРДР. Слідчі ОСОБА_29 та ОСОБА_28 були не уповноваженими особами до вказаного часу та незаконно проводили слідчі дії. Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 30.09.2024 року та від 01.10.2024 року, складені неуповноваженою особою: слідчим ОСОБА_28 , - ще до внесення відомостей до ЄРДР, до прийняття постанови начальника слідчого відділу про призначення групи слідчих, до початку експертного дослідження судово-медичним експертом ОСОБА_27 трупа ОСОБА_8 , розпочатого о 08.30 годині 01.10.2024 року, а не слідчою ОСОБА_29 , як зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Крім того, згідно змісту вказаного висновку вказана експертиза проводилась щодо трупу ОСОБА_8 , між тим захисник зазначив, що в постанові слідчого ОСОБА_28 , датованій від 01.10.2024 року, вказаний неповний номер кримінального провадження та дописаний кульковою ручкою цифри «1496», та зміст постанови не відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України: відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, не вказані дані трупу, який необхідно дослідити. 
Крім того, захисником заявлено про недопустимість доказу висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 №686пв-додатковий від 22.10.2024 року, роз`яснень експерта ОСОБА_39 та висновку комісійної судово-медичної експертизи №661 від 10.02.2026 року, оскільки вказані докази є похідними від недопустимих первинних доказів: протоколу огляду місця події від 01.10.2024 року та висновку експерта №686пв від 16.10.2024 року.

Щодо визнання недопустимими доказами висновку експерта №686пв від 16.10.2024 року, висновку експерта №686пв-додатковий від 22.10.2024 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи №661 від 10.02.2026 року та показань експерта ОСОБА_27 , суд зазначає наступне.

Частина 2 ст.242 КПК України встановлює шість обов`язкових випадків для проведення експертизи, зокрема для встановлення причин смерті.
Системний аналіз норм КПК дає можливість зробити висновок, що іншими процесуальними засобами з`ясувати обставини, пов`язані з встановленням причин смерті не передбачено.
У даному кримінальному провадженні висновком експерта №686пв від 16.10.2024 року встановлено характер тілесних ушкоджень та причини смерті потерпілого ОСОБА_8 , і це є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності. Даний висновок наданий експертом ОСОБА_27 , який працює завідувачем Павлоградського районного відділення ДСУ «ДОБ СМЕ», судово-медичним експертом, який має стаж роботи за фахом 31 рік, отримав 2 кваліфікаційний клас судово-медичного експерта, є судово-медичним експертом вищої кваліфікаційної категорії, отриманий за наслідками проведення первинної експертизи.
Додатковим висновком експерта №686пв-додатковий від 22.10.2024 року встановлено кількість травмуючих впливів, від яких настали виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження, можливість їх появи внаслідок падіння з висоти власного зросту, і це є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності. Висновок наданий тим же експертом ОСОБА_27 , отриманий за наслідками проведення додаткової експертизи.
Отриманні в суді показання експерта ОСОБА_27 , під час яких він підтвердив складені ним висновки за результатами проведення судово-медичних експертиз трупу потерпілого ОСОБА_8 , є доказом в кримінальному провадженні.
Висновком комісійної судово-медичної експертизи №661 від 10.02.2026 року встановлено характер тілесних ушкоджень та причини смерті потерпілого ОСОБА_8 , причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями та настанням смерті потерпілого, кількість травмуючих впливів, від яких настали виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження, можливість їх появи внаслідок падіння з висоти власного зросту чи застосування реанімаційних заходів, час настання смерті ОСОБА_8 , ймовірність утворення тілесних ушкоджень та настання смерті потерпілого при обставинах, зафіксованих на відеозаписах з розважального закладу. Даний висновок був отриманий вже під час судового розгляду з урахуванням показань обвинуваченого та є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності. Даний висновок наданий судово-медичною експертною комісією у складі голови ОСОБА_40 (начальника ДСУ «ДОБ СМЕ», лікаря судово-медичного експерта вищої кваліфікаційної категорії, вищого кваліфікаційного класу судового експерта, стаж роботи за фахом з 1976 року, кандидата медичних наук, доцента), ОСОБА_41 (заступника начальника ДСУ «ДОБ СМЕ», лікаря судово-медичного експерта вищої кваліфікаційної категорії, вищого кваліфікаційного класу судового експерта, стаж роботи за фахом з 1984 року), ОСОБА_42 (завідувача відділом судово-медичної експертизи трупів та чергових експертів ДСУ «ДОБ СМЕ», лікаря судово-медичного експерта вищої кваліфікаційної категорії, 1-го кваліфікаційного класу судового експерта, стаж роботи за фахом з 1984 року), ОСОБА_43 (завідувача відділом комісійних судово-медичних експертиз та експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб ДСУ «ДОБ СМЕ», лікаря судово-медичного експерта вищої кваліфікаційної категорії, 1-го кваліфікаційного класу судового експерта, стаж роботи за фахом з 2002 року), отриманий за наслідками проведення комісійної експертизи.

Відповідно до положень ст.101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.
Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Відповідно до ст.1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
В розділі ІІ «Права, обов`язки та відповідальність експерта» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5, крім іншого, також зазначено, що експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань. Повідомлення про відмову повинно бути вмотивованим. У статті 70 КПК України йдеться про те, що за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.
Відтак, з огляду на вищевикладене, у суду немає підстав для сумніву у компетентності експертів у своїй галузі.
Згідно з ч.1 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Одним із способів перевірки достовірності висновку експерта у кримінальному провадженні є допит експерта. Допит експерта можливий лише після надання ним письмового висновку та не повинен виходити за межі проведеного дослідження. Процесуальний порядок та предмет допиту експерта у суді визначений ст.356 КПК України. Метою допиту експерта є отримання судом роз`яснення або доповнення до наданого ним висновку (експерт роз`яснює і доповнює висновок від свого імені на підставі раніше проведених ним досліджень). Кожна сторона відповідно до ч.9 ст.101 КПК України має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення наукового висновку. Відповідно до ч.1 ст.356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком експерта й іншими наявними в кримінальному провадженні доказами. Разом з тим суд вказує, що за змістом положень ч.10 ст.101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами. Водночас незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідному процесуальному рішенні.
Відповідно до ст.7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, експертиза (дослідження) проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та за клопотанням експерта - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо). У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи (п. 3.1, 3.2, 3.3 Розд.ІІІ). Керівник експертної установи розглядає отримані матеріали і доручає відповідному структурному підрозділу експертної установи організувати проведення експертизи. При цьому він може безпосередньо призначити експерта (експертів) та встановити строк виконання експертизи відповідно до вимог цієї Інструкції або передати вирішення цих питань заступнику керівника експертної установи чи керівникові підрозділу. Якщо отримані матеріали оформлені з порушеннями, які виключають можливість організації проведення експертизи, керівник експертної установи терміново у письмовій формі повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Якщо орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), не вживає належних заходів для усунення цих перешкод, керівник експертної установи по закінченні тридцяти календарних днів з дня направлення повідомлення повертає йому (їй) матеріали (п.4.1, 4.4 Розд.ІV).

Так, сторона захисту посилається на те, що підставою для призначення експертизи №686пв від 16.10.2024 року була постанова слідчого ОСОБА_28 про призначення експертизи від 30.09.2024 року або від 01.10.2024 року, яка була винесена до внесення відомостей про вказане кримінальне правопорушення до ЄРДР. Крім того, на думку сторони захисту, вказана експертиза проведена щодо трупу невідомої особи, а не потерпілого ОСОБА_8 , та експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність.
Між тим, вказані доводи сторони захисту не підтверджуються матеріалами справи.
Так, висновок експерта №686пв від 16.10.2024 року /т.1 а.п.170-173/ містить посилання на постанову слідчого ОСОБА_28 від 30.09.2024 року як підставу проведення такої експертизи, що була отримана експертом 01.10.2024 року. Разом з цим, у висновку міститься також посилання на номер справи, а саме кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №120240413700001496.
Натомість, у вказаному висновку експерта зазначені обставини справи, зокрема, щодо часу та адреси виявлення трупу, розташування трупу ОСОБА_8 , дати народження померлого, який впав внаслідок удару, одягу, в якому був потерпілий, що повністю відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті, протоколі огляду місця події. 
Висновок експерта містить посилання на попередження експерта про кримінальну відповідальність.
Матеріали справи також містять постанову про призначення судово-медичної експертизи від 01.08.2020 року, яка складена слідчим СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_28 /т.1 а.п.224/.
Крім цього, в судовому засіданні заслухано пояснення як експерта ОСОБА_44 щодо вказаних обставин, так і слідчого ОСОБА_28 . При цьому пояснення останніх матеріалам справи не суперечать. Експерт ОСОБА_45 в суді підтвердив, що здійснив експертне дослідження трупу потерпілого ОСОБА_8 , якого ще оглядав при огляді місця події, бо був у складі учасників слідчої дії вночі 01.10.2024 року. Під час отримання матеріалів, а саме постанови слідчого та трупу, - ним, як експертом, не були виявлені порушення, які виключили би можливість організації проведення експертизи. Висновок експерта був складений 16.10.2024 року. Слідчий ОСОБА_28 також показав в суді, що як черговий слідчий у складі оперативно-слідчої групи разом з експертом ОСОБА_27 вночі 01.10.2024 року оглядав труп потерпілого ОСОБА_8 , в подальшому ним складалась постанова про призначення судово-медичної експертизи від 01.10.2024 року. Ймовірно в тій постанові, що була направлена експерту, ним була допущена помилка в даті, яку слідчий пояснив втомленістю та неуважністю із-за перевантаження та чергування. 
Таким чином, суд констатує, що слідчий ОСОБА_28 фізично не міг скласти постанову про призначення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 30.09.2024 року, оскільки прибув на місце злочину лише 01.10.2024 року та здійснив огляд місця злочину з 01.10 години до 01.35 години, труп потерпілого ОСОБА_8 був оглянутий на місці злочину о 01.15 годині. Саме під час вказаної слідчої дії був виявлений труп ОСОБА_8 . 
Висновок експерта №686пв був складений 16.10.2024 року, тобто вже за декілька тижнів після внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР, що відбулось 01.10.2024 року. 
Щодо висновку експерта №686пв-додатковий від 22.10.2024 року, суд зазначає, що слідча ОСОБА_29 , яка призначала дану експертизу, була уповноваженою особою, бо 01.10.2024 року була включена до складу групи слідчих в кримінальному провадженні. І постанова слідчої ОСОБА_29 та сам висновок містять попередження експерта про кримінальну відповідальність, дані про труп, який потребує експертного дослідження, номер кримінального провадження. 
Відповідно у суду немає підстав вважати, що висновок експерта №686пв від 16.10.2024 року та похідний висновок експерта №686пв-додатковий від 22.10.2024 року, показання експерта ОСОБА_27 - недопустимими доказами, у зв`язку з чим доводи захисника є необґрунтованими та суперечать положенням КПК України. 
Щодо недопустимості в якості доказу висновку комісійної судово-медичної експертизи №661 від 10.02.2026 року, суд зазначає, що дана експертиза була проведена за клопотанням сторін провадження, проводилась за матеріалами кримінального провадження, тобто судово-медичною експертною комісією досліджувались не лише висновок первинної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 , а й інші здобуті в проваджені докази. Отримані відповіді від експертної комісії на питання усунули розбіжності, що були виявлені під час дослідження первинної судово-медичної, додаткової судово-медичної експертиз та допиту експерта ОСОБА_27 . 
Таким чином, експертизи, які містяться в матеріалах справи проведено з дотриманням вимог КПК України, а висновки експертів є належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.86, 87 КПК України.

Також захисником було заявлено про недопустимість доказу протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.10.2024 року /т.1 а.п.159/, оскільки дану дію було проведено не уповноваженою особою до внесення відомостей про кримінальне провадження в ЄРДР. А як наслідок захисник просив визнати недопустимим доказом протокол огляду диску від 02.10.2024 року, бо даний доказ є похідним від вказаного протоколу зняття показань від 01.10.2024 року.
Судом ретельно були досліджені постанова слідчого та протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.10.2024 року. Вказані дії були здійснені слідчою ОСОБА_29 . Дані документи виготовлені друкарським способом і містять надрукований номер кримінального провадження №120240413700001496.
В протоколі слідчою кульковою ручкою проставлений час вилучення відеозаписів з місця злочину з 10.00 до 10.20 години 01.10.2024 року. 
Допитана слідча ОСОБА_29 та адміністратор закладу, свідок ОСОБА_35 , підтвердили, що вилучення відеозаписів з місця події відбулось 01.10.2024 року після обіду.
Відомості про кримінальне провадження за фактом смерті потерпілого ОСОБА_8 до ЄРДР були внесені 01.10.2024 року об 11.04 годині. Саме в цей час кримінальному провадженню було присвоєно номер 120240413700001496.
На фактичний час проведення цих дій постановою заступника начальника ВП-начальника СВ ОСОБА_46 від 01.10.2024 року слідча ОСОБА_29 увійшла до складу групи слідчих в цьому кримінальному провадженні. 
Різницю в часі, що вказаний в протоколі, слідча ОСОБА_29 пояснила помилкою, яку вона допустила із-за неуважності, втомленості та навантаження на роботі.
Таким чином суд робить висновок, що вилучення відеозаписів з місця вчинення злочину було здійснено слідчою ОСОБА_29 вже після внесення відомостей в ЄРДР та присвоєння даному кримінальному провадженю номеру. Слідча ОСОБА_29 на 10.00 годину 01.10.2024 року не могла знати - який номер кримінального провадження буде присвоєний в ЄРДР. 

Тому підстав для визнання недопустимими доказами протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.10.2024 року та відповідно протоколу огляду диску від 02.10.2024 року, - немає, оскільки якість змісту документів не є підставою для визнання доказів недопустимими.

Підсумовуючи аналіз досліджених доказів, суд зазначає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у спричиненні тяжких умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , в результаті яких настала смерть останнього, доведена «поза розумним сумнівом». 

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів; ступінь негативних та непоправимих наслідків у вигляді смерті потерпілого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Обставин, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
Заявлене обвинуваченим під час промови в судових дебатах щире каяття не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї вини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. За весь час розгляду обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, змінював показання, намагався виправдатись та перекласти відповідальність за вчинене на захворювання потерпілого або на інших осіб, визнав позовні вимоги потерпілої, проте жодних виплат на користь останньої протягом розгляду справи не здійснив. Ніякого осуду своєї поведінки обвинувачений не висловив, цинічно зазначив, що смерть потерпілого – це прикрий випадок, «сталось так, як сталось». Обвинувачений жалкував лише про те, що не стримався та вдарив потерпілого. 
Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своєму рішенні від 10.06.2020 в справі №149/1596/16-к та в постанові від 07.04.2021 в справі №263/15605/17

Обставиною, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, настання в результаті вчинення непоправних наслідків у вигляді смерті потерпілого, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутності з боку обвинуваченого засудження своїх дій, думки потерпілої, наявності обтяжуючої покарання обставини, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Підстави для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого застосований у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили застосований запобіжний захід не підлягає змінам. 
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. 
З огляду на наведене, з урахуванням вимог ч.5 та ч.7 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 з 23.10.2024 року до набрання вироком законної сили має бути зараховано обвинуваченому в строк призначеного йому покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Потерпілою ОСОБА_5 межах кримінального провадження заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину. 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 зазначила, що вона визнана потерпілою за даним кримінальним провадженням. В результаті злочину настала смерть її цивільного чоловіка - ОСОБА_8 . Вона втратила близьку людину. З потерпілим проживали однією сім`єю з червня 2023 року, мали спільний побут, турбувались один про одного, планували зареєструвати шлюб в кінці 2024 року. Протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 їй завдана моральної шкоди, яка виражається в душевних переживаннях та стражданнях, пов`язаних з втратою коханої людини. Смерть близької людини завдала невиліковну душевну травму, внесла порожнечу в її життя. Вона щоденно страждає за потерпілим, що спричиняє нестерпний душевний біль, викликає відчуття відчаю та безпорадності. Розуміння безповоротності цієї втрати призвело до нервового стресу, порушення сну, вона постійно перебуває в депресивному стані, жалю за рідною людиною. Все це змінило звичайний уклад та спосіб життя, потребує додаткових зусиль для організації життя в нових реаліях. Моральна шкода потерпілою оцінена в розмірі 600 000 гривень. Майнова шкода потерпілою оцінена в розмірі 20247 гривень. Це витрати, пов`язані з похованням чоловіка.

Обвинувачений ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнав в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне. 
У відповідності вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частина 4 статті 206 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України. 
Факт підтвердження проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, був доведений актом про фактичне проживання, відповідно до якого сусіди ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 підтвердили факт проживання покійного ОСОБА_8 з червня 2023 року до дня смерті з ОСОБА_5 спільно однією сім`єю, як чоловік та дружина.
В якості підтвердження завданих матеріальних збитків потерпілою суду надані копія квитанції про сплату за підготовку тіла покійного до поховання від 01.10.2024 року на суму 2950 гривень, копія рахунку – замовлення від 01.10.2024 року на ритуальні послуги поховання ОСОБА_8 на загальну суму 17297 гривень. Загальна сума витрат складає 20247 гривень. 
Зазначені письмові докази є належними за кримінальним провадженням, тому судом враховані при визначені завданих матеріальних збитків.
Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин і в результаті його дій настала смерть потерпілого ОСОБА_8 та заподіяно матеріальну шкоду, пов`язану саме з реальними витратами на його поховання, загалом в сумі 20247 гривень, що підтверджується матеріалами провадження, а також, враховуючи наявність правових підстав, передбачених ст.1166 ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, визнання обвинуваченим позову в цій частині, суд дійшов висновку, що такі цивільні позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені документально і підлягають задоволенню у розмірі 20247 гривень. у відповідності до ст. 127-129 КПК України, шляхом стягнення з обвинуваченого.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка їх спричинила у разі її винуватості. 
Частина 2 статті 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно п.2 ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» у пункті 9 орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.
Судом було встановлено, що ОСОБА_5 , яка визнана в кримінальному провадженні потерпілою, проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка, з загиблим ОСОБА_8 , їх пов`язував спільний побут, тому на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України є особою, яка має право на відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. 
Враховуючи конкретні обставини провадження, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала та зазнає потерпіла ОСОБА_5 внаслідок смерті близької для неї людини - чоловіка, а також матеріального положення потерпілої та обвинуваченого, положення ч.4 ст.206 ЦПК України та визнання обвинуваченим позовних вимог в цій частині в повному обсязі, а також суд враховує принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважає можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , як винної особи, моральну шкоду в сумі 600000 гривень на користь потерпілої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід  ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити обраний – тримання під вартою.

Строк відбуття покарання  ОСОБА_3 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбуття покарання  ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 23.10.2024 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази:
- оптичний носій DVD диск з вмістом двох відео файлів, який долучений до матеріалів кримінального провадження, – після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження. 

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, - задовольнити. 

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину, у розмірі 20247 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану внаслідок злочину, у розмірі 600000 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя           ОСОБА_1