УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року
м. Київ
справа № 386/889/24
провадження № 51 - 2446 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року,
встановив:
За вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2026 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки., на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 задоволений частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 30000 грн компенсації за завдану моральну шкоду, та витрати на правничу допомогу в розмірі 9689 грн 60 коп.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року вирок місцевого суду змінено в частині вирішення цивільного позову.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 05 травня 2024 року, в денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території житлового масиву «Дачний кооператив», в смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, що знаходиться за межами населеного пункту смт. Побузьке, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки в ділянку щелепи.
Унаслідок його дій потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку легкого ступеня, множинних саден голови, шиї та лівого коліна, які за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 добу.
Захисник ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 у частині вирішення цивільного позову, вважає визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди завищеним та просить оскаржуване судове рішення в цій частині скасувати.
На обґрунтування доводів касаційної скарги захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування визначив розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн та не навів належних і допустимих доказів на підтвердження такого розміру відшкодування. Також вказує, що стягнення зазначеної суми становить значний матеріальний тягар для його підзахисного з огляду на його майновий стан та те, що він працює офіціантом у селищному кафе. 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши оскаржувані судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке. 
Статтею 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК та призначене покарання захисником у касаційному порядку не оскаржуються, а тому Суд, керуючись вимогами ст. 433 КПК, не перевіряє законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди із засудженого, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК, і при цьому застосовуються норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. До того ж суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
З матеріалів провадження вбачається, що апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнив її частково та змінив вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2026 року в цій частині.
Постановив стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, суд апеляційної інстанції врахував характер і обсяг моральних та фізичних страждань, яких зазнав ОСОБА_6 внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, а також характер отриманих ним тілесних ушкоджень, зокрема двобічний перелом нижньої щелепи, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку легкого ступеня та інші ушкодження.
Судом взято до уваги те, що зазначені травми спричинили потерпілому тривалі фізичні страждання, потребували проведення кількох хірургічних втручань, порушили його звичний спосіб життя та вимагали додаткових зусиль для організації повсякденного життя.
З огляду на ступінь тяжкості завданих потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, тривалість та обсяг спричинених ними фізичних і моральних страждань, а також час і зусилля, необхідні для відновлення здоров`я потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 100 000 грн відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Із цим висновком погоджується і колегія суддів касаційного суду. З урахуванням характеру фізичних і моральних страждань потерпілого, а також конкретних обставин справи підстав вважати визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди необґрунтовано завищеним немає.
Крім того, до касаційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження доводів захисника щодо майнового стану засудженого ОСОБА_5 та того, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є для нього надмірним тягарем у зв`язку з роботою офіціантом у кафе.
За таких обставин наведені доводи є необґрунтованими та не можуть бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілого.
Водночас обставини, на які посилається автор касаційної скарги у частині майнового стану засудженого, можуть бути враховані судом при вирішенні питання про відстрочку виконання вироку в частині цивільного позову, але вони не впливають на законність та обґрунтованість визначеного судом розміру моральної шкоди. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3