Головуючий І інстанції: В.О. Павлічек

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 р. 	Справа № 480/9765/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 по справі № 480/9765/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив:
- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 23.09.2024 року №184150012461 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.03.1980, період навчання з 01.02.1988 по 30.06.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , період роботи з 21.01.1993 по 10.02.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , періоди роботи з 16.03.1993 по 12.07.1993 та 09.08.1993 по 18.10.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , період роботи з 13.01.1986 по 26.01.1988, згідно довідки від 30.09.2019 №1899 та період роботи з 01.01.2024 по 31.07.2004 в ТОВ «Михайлівське виробництво вогнетривів» та призначити пенсію за віком з 16.09.2024 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 позов задоволено частково.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.09.2024 року № 184150012461. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.02.1988 по 30.06.1988, періоди роботи з 21.01.1993 по 10.02.1993, з 16.03.1993 по 12.07.1993, з 09.08.1993 по 18.10.1993, з 13.01.1986 по 26.01.1988 та період роботи з 01.01.2004 по 31.07.2004.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 про призначення пенсії із здійсненням належного підрахунку страхового стажу ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та прийняти за результатом розгляду заяви та підрахунку страхового стажу рішення по суті заяви.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ним не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, відповідач діяв на підставі норм чинного законодавства, тому вимоги позовної заяви є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість а дії відповідача в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, тому просить відмовити в її задоволенні.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволення позову.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 16.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с. 84 зворотній бік-а.с. 85).
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
23.09.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 184150012461, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії (а.с. 93). 
У зазначеному рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст.26 Закону №1058 - 60 років. Вік заявника на дату звернення – 65 років 10 місяців 24 дні.
Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону №1058 після досягнення віку 65 років - не менше 15 років.
Страховий стаж особи - 12 років 11 місяців 09 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.03.1980, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства; період навчання з 01.02.1988 по 30.06.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; період роботи з 21.01.1993 по 10.02.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відбиток печатки при звільнення з роботи не чіткий, що не унеможливлює ідентифікувати підприємство; періоди роботи з 16.03.1993 по 12.07.1993 та 09.08.1993 по 18.10.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки дати прийняття на роботи виправлені та не завірені належним чином; для зарахування необхідно надати уточнюючі довідки про період роботи видані на підставі первинних документів; період роботи з 13.01.1986 по 26.01.1988 згідно довідки від 30.09.2019 №1899, оскільки відсутня дата наказу про прийняття на роботу; період роботи з 01.01.2024 по 31.07.2004, оскільки відсутня інформація за даний період у реєстрі застрахований осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно поданої заяви та долучених документів, право на пенсійну виплату відсутнє. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянута.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою ефективного захисту прав позивача, необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.09.2024 №184150012461.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року за наявності страхового стажу не менше 31 року.
Відповідно до ч. 3 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, ч.1 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки НОМЕР_1 від 28.03.1980 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інші виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.
Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.
При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком надано зокрема й трудову книжку серії НОМЕР_1 від 28.03.1980 року. На титульній сторінці трудової книжки зазначено, що видана трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 28.03.1980.
Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Згідно п. 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
Відповідно до п. 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. 
Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України. 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того судовим розглядом встановлено, що 01.02.1988 по 30.06.1988, який не зарахований відповідачем з підстав відсутності відомостей про присвоєння кваліфікації судом встановлено, що відповідно до записів № 3 та № 4 у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач зарахований з 01.02.1988 на курси підготовки водіїв тролейбуса та 30.06.1988 закінчив ці курси. З 21.01.1993 по 10.02.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , який не зарахований відповідачем, оскільки відбиток печатки при звільнення з роботи не чіткий, судом встановлено, що відповідно до записів № 10 та № 11 у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач 21.01.1993 прийнятий вантажником цеху № 19 та 10.02.1993 звільнений за власним бажанням. З 16.03.1993 по 12.07.1993 та 09.08.1993 по 18.10.1993, які не зараховані відповідачем, оскільки дати прийняття на роботи виправлені та не завірені належним чином, судом встановлено, що відповідно до записів № 12, № 13, № 14 та № 15 у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач 16.03.1993 прийнятий різноробочим, 12.07.1993 звільнений за власним бажанням, 09.08.1993 прийнятий на роботу оператором, 18.10.1993 звільнений за власним бажанням. З 13.01.1986 по 26.01.1988, який не зарахований відповідачем, оскільки згідно довідки від 30.09.2019 № 1899 відсутня дата наказу про прийняття на роботу, судом встановлено, що відповідно до записів № 1 та № 2 у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач 13.01.1986 прийнятий намотувальником матеріалів і напівфабрикатів 3 розряду до дільниці неформової техніки виробництва № 2 (наказ від 12.01.1986 № 16), 26.01.1988 звільнений за власним бажанням (наказ від 26.01.1988 № 38). Крім того, вказаний період роботи підтверджується також архівною довідкою виконавчого комітету Сумської міської ради від 30.09.2019 № 1899, архівною довідкою виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.06.2020 № 1254. З 01.01.2004 по 31.07.2004, який не зарахований відповідачем, оскільки відсутня інформація за даний період у реєстрі застрахований осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містяться в системі персоніфікованого обліку, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі Положення № 794).
Так, згідно з нормами пункту 1 зазначеного Положення персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).
В основі персоніфікованого обліку, згідно пункту 3 Положення № 794 лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно норм пункту 5 даного Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).
Уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» ( 2657-12 ) має право:
своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення;
проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості;
у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб;
видавати у межах своєї компетенції нормативні акти та здійснювати роз`яснення з питань організації персоніфікованого обліку, а також інші права, що випливають із завдань персоніфікованого обліку (пункт 6 Положення № 794).
Уповноважений орган, відповідно до норм пункту 7 Положення № 794:
створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб;
забезпечує автоматизоване використання відомостей про фізичних осіб для визначення права на виплати за пенсійним страхуванням та розміру цих виплат;
надає фізичним особа відомості про них, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а у разі їх зміни, несвоєчасного надходження страхового збору (внесків), перегляду розміру виплачуваної пенсії, її індексації, зміни умов надання соціальних послуг чи перегляду питання про можливості їх надання - інформує письмово у встановлені строки застраховану особу;
надає роботодавцям допомогу в організації підготовки відомостей про фізичних осіб.
Роботодавці мають право доповнювати та уточнювати подані до уповноваженого органу відомості про фізичну особу відповідно до законодавства (пункт 9 Положення №794).
Згідно з нормами статті 10 Положення № 794 Роботодавці зобов`язані:
в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них;
надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.
Відповідальність за подання відомостей до системи персоніфікованого обліку несе роботодавець, а не працівник. При цьому, відсутність вказаного періоду в реєстрі застрахованих осіб за умови підтвердження даного періоду роботи записами у трудовій книжці не може слугувати єдиною підставою для не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться записи № 9 та № 10, згідно яких позивач 10.09.2001 прийнятий на ТОВ "Михайлівське виробництво вогнетривів" на посаду механізатора з виконанням підсобних робіт в ЖКГ, 31.07.2004 звільнений з цієї посади за власним бажанням. 
Крім того, згідно відповіді Краснопільської селищної ради від 12.09.2019 №12-13/290 зазначено, що в книзі наказів за 2001 рік по ТОВ "Михайлівське виробництво вогнетривів" наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 відсутній. 
Згідно відомостей про нарахування заробітної плати за 2001 - 2004 роки нарахування та виплата заробітної плати проводилась з вересня 2001 року по липень 2004 року. Наказом №39 від 30.07.2004 року звільнений з посади з 31.07.2004 року.
А отже позивачем доведено, що вищевказані періоди роботи повинні бути зараховані до його страхового стажу, оскільки вони належним чином підтверджуються записами у трудовій книжці позивача.
Недоліки заповнення трудової книжки не є виною позивача і не можуть бути підставою для не врахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
З огляду на встановлені судом обставини колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав позивача, необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.09.2024 року №184150012461 зобов`язавши відповідача вчинити певні дії.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 по справі № 480/9765/24 – залишити без змін .
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва