КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/946/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу 
за позовом:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 
про визнання дій протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ від 23.01.2026 №372 /з основної діяльності/, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано таким, що не повернувся по теперішній час до розташування військової частини НОМЕР_1 , тобто самовільно залишив місце несення служби.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.30).
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог вказав, що фактично матеріалами службового розслідування встановлено перебування позивача поза військовою частиною з 28.10.2025 по 07.11.2025 без відповідного дозволу чи документального підтвердження, що є порушенням військової дисципліни, в зв`язку з чим винесено оскаржуваний наказ.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
28.08.2025, відповідно до відпускного квитка від 21.08.2025 №2895 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2025 №239, солдат ОСОБА_1 , який на той час перебував на посаді оператора-радіотелефоніста 4 відділення командно-штабних машин НОМЕР_2 радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , вибув у щорічну відпустку з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 .
Відповідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.09.2025 №1965/1212, солдат ОСОБА_1 , який на той час перебував на посаді оператора-радіотелефоніста 4 відділення командно-штабних машин НОМЕР_2 радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , отримав направлення ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 09.09.2025 №2629 на проходження військово-лікарської комісії в медичному закладі військовій частини НОМЕР_3 АДРЕСА_4 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2025 №255, солдат ОСОБА_1 , під час щорічної відпустки, 10.09.2025 вибув на медичний огляд військово-лікарської комісії до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_4 ;
06.11.2025 солдат ОСОБА_1 отримав довідку військово-лікарської комісії Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 №2025-1106-1140 від 06.11.2025.
В зв`язку з неприбуттям позивача до військової частини, після закінчення відпустки, ініційовано проведення службового розслідування.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.11.2025 №2436 "Про призначення службового розслідування за фактом безпідставної відсутності на службі солдата ОСОБА_1 " було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов відсутності на службі без поважних причин в період з 28.09.2025 по 05.11.2025 та 07.11.2025 солдата ОСОБА_1 , радіотелефоніста радіовідділення (Harris RF-7800H-TM (150W)) радіовзводу роти зв`язку командного пункту батальйону управління військової частини НОМЕР_1 .
Під час проведення службового розслідування, а саме, 23.12.2025 було направлено запит на військову частину НОМЕР_3 №857/11177 від 23.12.2025 про надання відповідних документів та підтвердження періоду проходження військово-лікарської комісії солдатом ОСОБА_1 .
25.12.2025 була отримана відповідь від військової частини НОМЕР_3 №587/4561 від 25.12.2025, з якої стало відомо, що солдат ОСОБА_1 був зареєстрований для проходження військово-лікарської комісії 10.09.2025. Здав документи на розгляд військово-лікарської комісії 27.10.2025. Отримав довідку військово-лікарської комісії №2025-1106-1140 від 06.11.2025 на руки 06.11.2025.
Відповідно до пояснень позивача, надісланих відповідей та медичних документів з військової частини НОМЕР_3 , було встановлено, що солдат ОСОБА_1 після завершення проходження обстежень та здачі документів до військово-лікарської комісії 28.10.2025, не прибув до місця служби, а залишався у місті Кропивницькому, очікуючи результатів розгляду своєї справи комісією до 06.11.2025.
Відповідно до проведеного службового розслідування встановлено, що позивач перебував поза військової частиною НОМЕР_1 протягом 11 діб /з 28.10.2025 по 07.11.2025/ не маючи на це відповідного дозволу чи документального підтвердження.
За наслідками проведеного службового розслідування було прийнято наказ №372 від 23.01.2026 року про завершення службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (а.с.49).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Положеннями статті 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 17 Статуту на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно зі статтею 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 40 Статуту передбачено, що військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права і командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно положень статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
В силу вимог частин 1-3 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до приписів ст.ст.85-87 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.
Аналіз викладених правових норм свідчить, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни.
В свою чергу, для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Як встановлено судом, позивач з 02.03.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. 28.08.2025, відповідно до відпускного квитка від 21.08.2025 №2895 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2025 №239, солдат ОСОБА_1 , який на той час перебував на посаді оператора-радіотелефоніста 4 відділення командно-штабних машин НОМЕР_2 радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , вибув у щорічну відпустку з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 (а.с.41,зв. бік)
Однак, після завершення відпустки позивач до місця несення служби не з`явився, про причини такого рішення не повідомив.
Відповідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.09.2025 №1965/1212, солдат ОСОБА_1 отримав направлення ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 09.09.2025 №2629 на проходження військово-лікарської комісії в медичному закладі військовій частини НОМЕР_3 АДРЕСА_4 та, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2025 №255, солдат ОСОБА_1 , під час щорічної відпустки, 10.09.2025 вибув на медичний огляд військово-лікарської комісії до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_4 ;
06.11.2025 солдат ОСОБА_1 отримав довідку військово-лікарської комісії Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 №2025-1106-1140 від 06.11.2025.
Відповідно до пояснень позивача, надісланих відповідей та медичних документів з військової частини НОМЕР_3 , встановлено, що солдат ОСОБА_1 , після завершення проходження обстежень та здачі документів до військово-лікарської комісії 28.10.2025, не прибув до місця служби, а залишався у місті Кропивницькому, очікуючи результатів розгляду своєї справи комісією до 06.11.2025.
Суд зазначає, що за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.
При цьому самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.
Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. У будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.
У постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №804/4633/17 викладена правова позиція, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.11.2025 №2436 "Про призначення службового розслідування за фактом безпідставної відсутності на службі солдата ОСОБА_1 " було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов відсутності на службі без поважних причин в період з 28.09.2025 по 05.11.2025 та 07.11.2025 солдата ОСОБА_1 .
Під час проведення службового розслідування, а саме, 23.12.2025 було направлено запит на військову частину НОМЕР_3 №857/11177 від 23.12.2025 про надання відповідних документів та підтвердження періоду проходження військово-лікарської комісії солдатом ОСОБА_1 .
25.12.2025 була отримана відповідь від військової частини НОМЕР_3 №587/4561 від 25.12.2025 з якої стало відомо, що солдат ОСОБА_1 був зареєстрований для проходження військово-лікарської комісії 10.09.2025. Здав документи на розгляд військово-лікарської комісії 27.10.2025. Отримав довідку військово-лікарської комісії №2025-1106-1140 від 06.11.2025 на руки 06.11.2025.
Відповідно до проведеного службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 , після завершення проходження обстежень та здачі документів до військово-лікарської комісії 28.10.2025, не прибув до місця служби, а залишався у місті Кропивницькому, перебував поза військової частиною НОМЕР_1 протягом 11 діб /з 28.10.2025 по 07.11.2025/, не маючи на це відповідного дозволу чи документального підтвердження.
Статтею 255 Статуту зокрема визначено, що військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Відповідно до статті 260 Статуту на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).
Таким чином, у разі раптового погіршення здоров`я позивач мав дотримуватись вищезазначеного порядку сповіщення свого командування і у разі підтвердження лікарем його незадоволеного стану здоров`я позивач мав бути направлений на лікування, однак доказів дотримання цього порядку дій позивачем до суду не надано, як і підтвердження сповіщення командування про вибуття позивача на лікування та залишання місця дислокації військової частини.
Відповідно до приписів ст.262 Статуту визначено, що після завершення лікування чи медичного обстеження військовослужбовець зобов`язаний в день виписки або завершення обстеження прибути до військової частини, з якої він вибував.
Передача медичних документів або висновку ВЛК до військової комісії здійснюється закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, в тому числі в електронному вигляді, без участі самого військовослужбовця.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дійсно не мав правових підстав залишатися поза місцем служби після 27.10.2025, оскільки на той момент усі необхідні обстеження він завершив, документи для розгляду військово-лікарської комісії здав, а подальше очікування результату не вимагало його особистої присутності у місті проходження комісії.
Суд зазначає, що факт незаконної відсутності на службі підтверджуються матеріалами службового розслідування, достовірність висновків якого під час розгляду справи не спростовано.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що, станом на дату видання командиром військової частини НОМЕР_1 спірного наказу від 23.01.2026 №372, у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, у зв`язку з чим цим правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у виді «догани».
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає, визначеного частиною 1 статті 77 КАС України, обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19.
З врахуванням наведених норм чинного законодавства, встановлених обставин справи та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.
Відповідно розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту. 

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО