П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32597/25	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
Дата і місце ухвалення 24.02.2026р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Тарновецького І.І., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 03.09.2025 року №951360135716 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу” №889 як особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 03.09.2025 №951360135716 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України “Про державну службу” №889-VIII від 10.12.2015 року з 27.08.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України “Про державну службу” №889-VIII від 10.12.2015 року з 27.08.2025 року.
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у своїх апеляційних скаргах посилались на те, що Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст. 37-1 Закону №3723-XII, яку викладено у новій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України". Апелянти зазначають, що на даний час, фактично, скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати державних службовців за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку. 
Крім того, в апеляційних скаргах зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка діє з 15 грудня 2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865, а саме, виключено п. 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Закону № 3723. Як вказували апелянти, вказаним рішенням Уряду регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати. 
Апелянти посилались на те, що з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №3723. 
З огляду на зазначене апелянти вважають, що оскільки Закон № 889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно з Законом 3723, постановою 1013 скасовано п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій, який був передбачений ст. 37.1 Закону № 3723, відсутні.
Також апелянти зазначили, що розмір пенсії позивача, в разі задоволення позовної вимоги, відповідно до Закону України «Про державну службу» становитиме 5577,14 грн, що є меншим, ніж розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який позивач отримує в даний час, а саме 11249,82 грн. Враховуючи викладене вище, Головним управлінням ПФУ у Львівській області 03.09.2025 року прийнято рішення №951360135716 про відмову позивачу у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», яке на думку апелянтів, є правомірним та обґрунтованим.
Крім того Головне управління ПФУ в Одеській області посилалось на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, а саме втрутився в дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року з 27.08.2025 року, а Головне управління - виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року з 27.08.2025 року.
На підставі наведеного апелянти просили скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції позивачем у справі не оскаржувалось, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 року у межах доводів та вимог апеляційних скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла наступного: 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.08.2007 року було призначено пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З 01.10.2009 року на підставі заяви позивача його переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 25.06.2021 року позивача переведено з пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 23.06.2021 року.
27.08.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
До вказаної заяви позивач додав, зокрема, довідки Головного управління ДПС в Одеській області про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22.08.2025 року № 212/17-927-143, про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) від 22.08.2025 року № 212/17-927-144, про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 22.08.2025 року № 212/17-927-145 та трудову книжку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.09.2025 року №951360135716 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії.
В обґрунтування прийнятого рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області посилалось на те, що у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон 889), скасовано, зокрема статтю 37.1 Закону-3723 (пункт 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону №889). Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі-постанова 1013) скасовано пункт постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, яким визначається механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 3723.
У рішенні зазначено, що враховуючи те, що Закон 889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом 3723, постановою 1013 скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій, який був передбачений статтею 37.1 Закону 3723, відсутні.
Таким чином пенсії, призначені згідно із Законом 3723, перераховуються тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.
Також зазначено, що пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення.
Оскільки розмір пенсії по за віком згідно Закону України «Про державну службу» є меншим (5577,14 грн.) від розміру пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (11249,82 грн.), переводити ОСОБА_1 на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» недоцільно.
Таким чином пенсії, призначені згідно із Законом 3723, перераховуються тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.
Враховуючи вище викладене, Головне управління ПФУ у Львівській області дійшло висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії «Збільшення зарплати (пенсії за спецзаконами)» згідно Закону України «Про державну службу».
Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу ПФУ, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що оскаржуване рішення не містить обґрунтованих підстав для відмови позивачу у переведенні його на пенсію за Законом № 889-VIII, зокрема, щодо відсутності у позивача достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.05.2023 у справі № 580/3805/22, про те, що “ані Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ані стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII”, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 03.09.2025 року №951360135716.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до преамбули Закону №1058-ІV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 року визначалися Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі – Закон № 3723-ХІІ).
Згідно ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від грудня 2015 року № 889-VIII (Закон - № 889-VIII), який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Пункт 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII.
Водночас, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону України і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом України №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018р. у справі № 676/4235/17.
За своєю суттю спірні правовідносини у даній справі стосуються переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця за віком за умов, визначених у Законі № 889-VIII.
У постанові від 25 травня 2023 року у справі № 580/3805/22, предметом якої було питання правомірності відмови органу Пенсійного фонду у переведенні позивачки з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, Верховний Суд вказав на те, що відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.
За висновком Верховного Суд, перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.
Верховний Суд вказав на те, що пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та пенсія за віком відповідно до Закону №3723-XII відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Також Верховний Суд звернув увагу на те, що ані Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ані стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.
Верховний Суд у наведеній справі виснував, що для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи займала позивачка станом на 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) посаду державної служби та який стаж державної служби вона мала станом на зазначену дату, оскільки норми розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ пов`язують збереження в особи права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII з наявністю в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. Одержавши заяву позивача про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу).
Спірне рішення не містить обґрунтування щодо того, що позивач не має достатнього страхового або спеціального стажу роботи/служби, що б унеможливлювало вирішення цього питання.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що страховий стаж позивача складає 45 років 11 місяців 16 днів.
Згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 , позивач, на день набрання чинності Законом № 889-VIII, має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України.
Крім того станом на 01.05.2016 року позивач працював завідувачем сектору внутрішнього аудиту у Міністерстві закордонних справ.
За таких умов за позивачем зберігається право на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Як правильно встановив суд першої інстанції, підставою для відмови позивачу у переведенні його на пенсію за Законом №889-VIII стало те, що Закон № 889-VIII не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом №3723-XII, тобто, оскаржуване рішення не містить обґрунтованих підстав для відмови позивачу у переведенні його на пенсію за Законом № 889-VIII, зокрема щодо відсутності у позивача достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у ГУ ПФУ у Львівській області не було правових підстав для відмови позивачу у переведенні на пенсію за Законом №889-VIII, з огляду на наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державного службовця (згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ).
Враховуючи все вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 03.09.2025 року №951360135716 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року з 27.08.2025 року, - з дати подання відповідної заяви.
В свою чергу, суд звертає увагу на те, що право позивача на обчислення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.
Щодо посилань апелянта на дискреційність повноважень, слід зазначити наступне:
Згідно із положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Верховний Суд послідовно дотримується підходу, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
У постанові від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а Верховний Суд висловив правову позицію, згідно із якою повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки цього органу - призначити пенсію, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
За наведеного правового регулювання та обставин розглядуваної справи колегія суддів вважає, що в цьому випадку немає підстав розуміти повноваження відповідача як дискреційні, тобто такі, що передбачають наявність у нього вибору рішення чи дії серед кількох варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарг та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат згідно ст. 139 КАС України відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: І.І. Тарновецький

Суддя: О.А. Шевчук