Справа 362/3559/26 
Провадження 3/362/1186/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2026 року  м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, жителька АДРЕСА_1 ,
за ст. ст. 124 КУпАП
встановив:
20.04.2026 об 11:30 год. у м. Василькові Обухівського району Київської області по вул. Київський Шлях, 180а, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення правил п. 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом не впевнилася в безпечності, у результаті чого здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб Kia E Niro, д.н.з. НОМЕР_2 , водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збиткам. 
ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, скерувала до суду письмові пояснення за якими визнає свою провину у недотримання вимог п. 10.9 ПДР України. Однак зазначає, що шкода була незначною через легке контактування транспортних засобів «номер в номер». Просить суд застосувати положення ст. 22 КУпАП та звільнити її від відповідальності за ст. 124 КУпАП та обмежитись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до висновку про таке.
Керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у особи, яка керує транспортним засобом, низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_1 одночасно прийняла на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів, зокрема Правил дорожнього руху України
Так, диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пункту 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 KУпAП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, на думку суду, винуватість ОСОБА_1 підтверджується її письмовими поясненнями та матеріалами справи, зокрема даними зі змісту протоколу серії ЕПР 1 № 645514 від 20.04.2025, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди від 20.04.2026, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , даним фотознімків, де зафіксовані пошкодження автомобілів. 
Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення суд враховує вимоги ст. ст. 23, 33 КУпАП, у силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.
Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).
Враховуючи обставини вчиненого правопорушення і той факт, що шкода є незначною через мінімальне контактування автомобілів, що, на думку суду, не становить великої суспільної небезпеки, вивчивши пояснення ОСОБА_1 та додатки до нього, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_1 приписів ст. 22 КУпАП і у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення обмежитись усним зауваженням.
Згідно з ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи.
Керуючись ст. ст. 22, 283, 284, 294 КУпАП, суд
постановив:
ОСОБА_1  визнати винуватою за ст. 124 КУпАП.
Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за малозначністю і оголосити усне зауваження.
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя   В.М. Дорошенко