ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/1556/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кондратова І.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025
у складі колегії суддів: Скрипка І.М.- головуючий, Тищенко А.І., Мальченко А.О. та на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2025
суддя: Мудрий С.М.
у справі № 910/1556/25
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія"
до приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 
про стягнення 159 627 668,36 грн,
за участю представників: 
від позивача: Шевчук В.А.,
від відповідача: Драчова М.С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "Чернівецька ОЕК") звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") 221 095 557,54 грн, з яких: 210 866 049,47 грн - основний борг, 8 659 056,08 грн - інфляційні втрати, 1 570 451,99 грн - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №0285-09021 від 01.07.2019 у частині своєчасної оплати вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

В подальшому господарським судом першої інстанції було прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог і розгляд справи здійснювався з урахуванням позовних вимог про стягнення 159 627 668,36 грн, з яких: 149 102 508,29 грн - основний борг, 1 568 843,05 грн - 3% річних, 8 956 317,02 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/1556/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025, закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 13 174 541 грн 10 коп. В іншій частині позов задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" 135 927 967 грн 19 коп. основного боргу, 1 565 833 грн 76 коп. 3% річних, 8 956 317 грн 02 коп. інфляційних втрат та 847 840 грн 00 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України (у зв`язку з відсутністю предмета спору), закрито провадження у справі №910/1556/25 (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) у частині стягнення основного боргу у розмірі 13 174 541,10 грн (149 102 508,29 грн - 135 927 967,19 грн), оскільки ПрАТ "НЕК "Укренерго" у добровільному порядку погасило частину суми основної заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повної оплати вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за Договором №0285-09021 від 01.07.2019, а також враховуючи часткове погашення основної суми заборгованості, судом першої інстанції встановлено настання строку для оплати основної суми заборгованості, у зв`язку з чим стягнуто 135 927 967,19 грн боргу.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з власного перерахунку розміру 3% річних, який складає 1 565 833,76 грн, в той же час розрахунки позивача інфляційних втрат в розмірі 8 956 317,02 грн судом визнані обґрунтованими.

Апеляційний господарський суд відхилив доводи відповідача про відсутність вини відповідача у порушенні грошового зобов`язання щодо оплати вартості послуг у зв`язку з відсутністю достатньої кількості коштів (невключення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора) та посилання на скрутне матеріальне становище, оскільки факт відсутності бюджетного фінансування, в тому числі через ненадходження коштів в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати послуг оскільки, такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Не погоджуючись частково з рішенням та постановою, приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 в частині стягнення з НЕК «Укренерго» 8 659 056,08 грн інфляційних втрат та 1 570 451,99 грн трьох процентів річних і прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Скаргу подано на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки відсутній висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме : ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України (щодо наявності вини за порушення зобов`язання) у поєднанні з п. 13.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.04.2019 № 641 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.12.2019 № 2802) , ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, п. 23 ч. 1, ч. 8 ст. 33, ч. 7 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в контексті висновків апеляційного суду.

Скаржник зазначає, що значні суми боргів учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії не давали і не дають можливості відповідачу вчасно здійснювати розрахунки з постачальниками універсальних послуг. Загалом станом на 29.12.2025 за оперативними даними НЕК «Укренерго» заборгованість учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії, укладених з 01.01.2024, становить 8 019 412 914,34 грн, що унеможливлює своєчасне виконання ОСП своїх зобов`язань за оплату Послуг. Таким чином, відповідач був вимушений оплачувати послуги щодо забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за рахунок власних коштів по мірі фінансової можливості. При цьому наголошує, що законодавством не передбачено інші джерела покриття витрат оператора системи передачі на виконання спеціальних обов`язків з інших джерел, аніж з тарифу на послуги з передачі електричної енергії та поза розміром, визначеним у затвердженій НКРЕКП структурі тарифу.

За твердженням скаржника, враховуючи положення Закону України «Про ринок електричної енергії» джерелом покриття витрат НЕК «Укренерго» на виконання ПСО є тариф на послуги з передачі електричної енергії. Як наслідок, несвоєчасна оплата учасників ринку електричної енергії коштів за договорами про надання послуг з передачі зумовлює накопичення заборгованості ОСП перед ПУП за надання останнім Послуги в рамках виконання ПСО. Вина відповідача у затримці оплати послуг, наданих позивачем, які зазначені у позовній заяві, відсутня.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволені, та стверджує, що позиція відповідача про відсутність вини останнього та посилання на ч.1 ст. 614 ЦК України у зв`язку із відсутністю коштів є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не відповідає дійсності. Позивачем правомірно нараховано Відповідачу штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

01.07.2019 між ТОВ "Чернівецька ОЕК" (Постачальник) та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", правонаступником якого є ПрАТ "НЕК "Укренерго" (Замовник), було укладено договір №0285-09021, відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат Постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає Замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - Послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Замовник сплачує Постачальнику послуг вартість наданих Послуг відповідно до умов цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору вартість та порядок оплати Послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом Постачальником послуг.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що Постачальник послуг зобов`язаний, зокрема: здійснювати розрахунок вартості Послуги виходячи з фактичних обсягів купівлі виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом відповідно до Порядку; затверджувати вартість Послуги у Регулятора відповідно до глав 11 та 12 Порядку; надавати Послугу.

За умовами пункту 3.3. Договору Замовник зобов`язаний, зокрема: у повному обсязі здійснювати оплату вартості Послуги, розрахованої Постачальником послуг та затвердженої Регулятором; повертати підписаними та належним чином оформленими акти приймання-передачі наданих Послуг (додаток 2 до цього Договору) протягом 5 днів з дня їх отримання; проводити оплату вартості Послуги виключно у грошовій формі.

У спірний період ТОВ "Чернівецька ОЕК" було надано ПрАТ "НЕК "Укренерго" послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел загальною вартістю 489 594 374,56 грн (разом із ПДВ), що підтверджується актами приймання-передачі: №4 від 30.04.2024 (за квітень 2024 року) на суму 73 426 489,15 грн; №7 від 31.07.2024 (за липень 2024 року) з урахуванням акту коригування від 11.10.2024 на суму 52 033 248,06 грн; №11 від 30.11.2023 (за листопад 2023 року) на суму 10 273 036,62 грн; №11 від 30.11.2024 (за листопад 2024 року) на суму 21 593 430,84 грн; №8 від 31.08.2024 (за серпень 2024 року) на суму 67 701 358,46 грн; №5 від 31.05.2024 (за травень 2024 року) на суму 80 891 383,13 грн; №6 від 30.06.2024 (за червень 2024 року) на суму 65 786 744,75 грн; №9 від 30.09.2023 (за вересень 2023 року) на суму 26 942 469,04 грн; №9 від 30.09.2024 (за вересень 2024 року) на суму 51 173 874,61 грн; №10 від 31.10.2024 (за жовтень 2024 року) на суму 39 772 339,90 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками ТОВ "Чернівецька ОЕК" та ПрАТ "НЕК "Укренерго" без жодних претензій та/або зауважень.

Вищезазначена заборгованість була сплачена ПрАТ "НЕК "Укренерго" частково, що підтверджується, зокрема, платіжними інструкціями, копії яких містяться в матеріалах даної справи, та становила 210 866 049,47 грн.

У зв`язку з несплатою ПрАТ "НЕК "Укренерго" у повному обсязі вартості наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за договором №0285-09021 від 01.07.2019, ТОВ "Чернівецька ОЕК" звернулося з даним позовом до суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Скаржник не оскаржує до суду касаційної інстанції правомірність стягнення основного боргу, однак заперечує проти стягнення інфляційних втрат та 3% річних, у зв?язку з відсутністю його вини в простроченні виконання зобов?язань. Тому в касаційному порядку переглядаються судові рішення в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідач у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).

За доводами скаржника відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України (щодо наявності вини за порушення зобов`язання) у поєднанні з п. 13.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.04.2019 № 641 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.12.2019 № 2802) , ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, п. 23 ч. 1, ч. 8 ст. 33, ч. 7 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Саме наявність вини є підставою для відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно відсутність вини виключає можливість застосування відповідальності. 
При цьому стверджує, що вина відповідача у затримці оплати послуг, наданих позивачем, які зазначені у позовній заяві, відсутня, оскільки враховуючи положення Закону України «Про ринок електричної енергії» джерелом покриття витрат НЕК «Укренерго» на виконання ПСО, є тариф на послуги з передачі електричної енергії. Як наслідок, несвоєчасна оплата учасників ринку електричної енергії коштів за договорами про надання послуг з передачі зумовлює накопичення заборгованості ОСП перед ПУП за надання останнім Послуги в рамках виконання ПСО.

Водночас, значні суми боргів учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії не давали і не дають можливості відповідачу вчасно здійснювати розрахунки з постачальниками універсальних послуг. Загалом станом на 29.12.2025 за оперативними даними НЕК «Укренерго» заборгованість учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії, укладених з 01.01.2024, становить 8 019 412 914,34 грн, що унеможливлює своєчасне виконання ОСП своїх зобов`язань за оплату Послуг. Таким чином, відповідач був вимушений оплачувати послуги щодо забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за рахунок власних коштів по мірі фінансової можливості. При цьому скаржник вказує, що законодавством не передбачено інші джерела покриття витрат оператора системи передачі на виконання спеціальних обов`язків з інших джерел, аніж з тарифу на послуги з передачі електричної енергії та поза розміром, визначеним у затвердженій НКРЕКП структурі тарифу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права в контексті наведених скаржником в касаційній скарзі доводів, Верховний Суд зазначає таке.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 01.07.2019 між сторонами було укладено договір №0285-09021 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "Чернівецька ОЕК" було надано ПрАТ "НЕК "Укренерго" послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел загальною вартістю 489 594 374,56 грн (разом із ПДВ), що підтверджується актами приймання-передачі. Відповідач послуги, надані позивачем, у строк, установлений умовами договору, не оплатив, тому допустив порушення зобов`язання. До того ж судами встановлено, що акти приймання наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел підписані сторонами без зауважень.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини (стаття 614 ЦК України, пунктом 13.4 Порядку № 641, Закону України "Про ринок електричної енергії", Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг"), відхиляються Верховним Судом, оскільки із поданих скаржником та досліджених судами попередніх інстанцій доказів не вбачається, що мали місце обставини, які звільняють відповідача від відповідальності у цьому спорі.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, на яку також посилається скаржник.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Отже, право вимоги сплати суми інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

Як вказувалось, суди встановили порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати послуг наданих позивачем із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Суди попередніх інстанцій також урахували, що інфляційні втрати і 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, та не вимагають встановлення наявності чи відсутності вини боржника за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тому доводи скарги щодо відсутності підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за порушення строку оплати послуг позивача є необґрунтованими та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на доводи про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються Судом, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання та не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Близька за змістом позиція, викладена у постановах Верховного Суду 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 23.03.2023 у справі № 910/1193/22, 02.08.2023 у справі № 910/8451/21, від 03.12.2024 у cправі № 910/14554/23.

Водночас скаржник, не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, фактично просить суд касаційної інстанції переоцінити докази у справі, посилаючись на відсутність належного обсягу витрат на оплату послуг, передбачених договором. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Отже, посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин норм спеціального закону, не підтвердилися та спростовуються правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.03.2024 у справі № 910/1193/22, від 05.09.2024 у справі № 910/14074/23, від 03.12.2024 у cправі № 910/14554/23, від 18.03.2026 у cправі № 916/3630/23(916/1878/25). Тому колегія суддів вважає, що підстав для формування висновку щодо застосування до спірних правовідносин вказаних скаржником положень немає.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження. Скарга, подана на підставі п. 3 частини 2 ст. 287 ГПК України, є необґрунтованою, а тому, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 та рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/1556/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець 

І. Д. Кондратова