ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року	справа № 380/22853/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 для розгляду питань надання відстрочки (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 07.11.2025 року № 72 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 3 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 в особі Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повторно розглянути заяву ОСОБА_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні суду.
В обґрунтування позову вказав, що рішення комісії від 07.11.2025 є протиправним, оскільки прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Вважає, що документи, долучені до заяви, були достатніми для підтвердження права на відстрочку, оскільки ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та ОСОБА_3 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 ) народились у другому шлюбі позивача з ОСОБА_4 та проживають разом із позивачем та матір`ю. Свідоцтво про шлюб від 09.07.2022 є саме тим документом зі встановленого переліку (підпункт 3 пункту 1 Додатку 5 до Порядку), що підтверджує факт перебування цих дітей на утриманні позивача; ОСОБА_5 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 ) є донькою позивача від першого шлюбу, розірваного рішенням суду від 21.12.2015. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 29.04.2015 у справі № 462/2615/15-ц з позивача стягнуто аліменти на утримання Соломії в розмірі 1000 грн. щомісячно, які він сплачує по сьогоднішній день, що підтверджується довідкою Шевченківського ВДВС від 31.10.2025 про відсутність заборгованості. Отже, ОСОБА_6 перебуває на утриманні позивача в розумінні пункту 3 частини 1 статті 23 Закону. Крім того, позивач звертає увагу, що попередня відстрочка на підставі тієї ж норми (п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону) йому вже була надана до 04.11.2025 – тобто відповідач раніше визнавав наявні документи достатніми. Вимога ж щодо надання рішення органу опіки та піклування чи письмового договору між батьками про місце проживання дітей є практично нездійсненною, оскільки такі документи визначають місце проживання дітей із батьком (матір`ю), яке для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вже є спільним (другий шлюб), а для ОСОБА_6 – суд визначив проживання з матір`ю.
Ухвалою від 24.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560), для отримання відстрочки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону необхідно, поряд зі свідоцтвами про народження дітей, подати один із документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей; рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з військовозобов`язаним; рішення органу опіки та піклування; письмовий договір між батьками; або свідоцтво про шлюб разом із документами про відсутність у малолітніх інших осіб, які зобов`язані їх утримувати. Відповідач стверджує, що позивач не надав рішення органу опіки та піклування або письмового договору між батьками. Натомість свідоцтво про шлюб з ОСОБА_9 стосується лише ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але не підтверджує ситуацію щодо Соломії, а рішення Залізничного районного суду від 21.12.2015 лише розірвало шлюб, не вирішуючи питання визначення місця проживання дитини з батьком-військовозобов`язаним. Відтак, на думку відповідача, повний пакет документів, необхідний за Додатком 5, не було подано. Відповідач також зазначає, що відмова не позбавляє позивача права повторно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 з усіма необхідними документами. Просив у задоволенні позову відмовити.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.
03.11.2025 позивач подав через Центр надання адміністративних послуг до ІНФОРМАЦІЯ_9 заяву про відстрочку, якою повідомлено, що ОСОБА_1 є особою, яка на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу, оскільки позивач є батьком, на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років.
На підтвердження права на відстрочку позивачем до заяви було долучено такі документи: свідоцтво про народження ОСОБА_2 від 25.07.2023 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_10 від 04.12.2024 серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_5 від 02.11.2024 серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про шлюб з ОСОБА_9 від 09.07.2022 серії НОМЕР_5 ; свідоцтво про зміну імені ОСОБА_11 від 23.01.2024 серії НОМЕР_6 ; рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21.12.2015 у справі № 462/3652/15-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 ; рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29.04.2015 у справі № 462/2615/15-ц про стягнення аліментів з позивача на утримання доньки ОСОБА_5 ; довідку Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.10.2025 № В13 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів; витяг з реєстру територіальної громади від 31.10.2025 № 2025/016106190, а також для огляду адміністратору ЦНАП – паспорт, РНОКПП, військовий квиток серії НОМЕР_7 та актуальний витяг з Резерв+ від 28.10.2025.
Повідомленням від 07.11.2025 № 17067 комісія ІНФОРМАЦІЯ_9 повідомила позивача, що протоколом від 07.11.2025 № 72 ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Підставою відмови зазначено відсутність: рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним, або письмового договору між батьками про те, з ким із батьків будуть проживати діти та про участь другого з батьків у їх вихованні.
10.11.2025 позивач засобами електронної пошти отримав вказане повідомлення.
10.11.2025 представник позивача на підставі договору про надання правової допомоги № 66 від 10.11.2025, надіслала до ІНФОРМАЦІЯ_9 адвокатський запит № 59/10/11-25 про надання засвідчених копій протоколу № 72 від 07.11.2025 та всіх документів, поданих позивачем через ЦНАП. Запит надіслано також рекомендованим листом № 7902900214366 Укрпоштою, отриманим відповідачем 14.11.2025.
17.11.2025 відповідач надав відповідь № 17601, підтвердивши факт відмови, проте не долучив засвідчених копій запитуваних документів.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі за текстом - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно з ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).
Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на час розгляду даної справи.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).
Підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації визначені статтею 23 Закону № 3543-XII.
Порядком № 560 визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані – жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Ключовою умовою надання відстрочки за зазначеною підставою є перебування трьох і більше неповнолітніх дітей «на утриманні» військовозобов`язаного. Поняття «утримання» у сімейному та соціальному законодавстві означає надання матеріального забезпечення особі, яка не може самостійно утримувати себе. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Утримання може здійснюватися шляхом спільного проживання та ведення господарства або шляхом сплати аліментів за рішенням суду (частини 2-3 статті 181 СК України).
Підпунктом 3 пункту 1 Додатку № 5 до Порядку № 560 визначено перелік документів для підтвердження права на відстрочку за п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону. Зі змісту цього підпункту вбачається, що документи диференційовані залежно від сімейного стану військовозобов`язаного та обставин проживання дітей: свідоцтво про шлюб підтверджує утримання дітей, народжених у зареєстрованому шлюбі (фактичне спільне проживання та ведення господарства родини); рішення суду з визначенням місця проживання з батьком-військовозобов`язаним, рішення органу опіки, письмовий договір між батьками – застосовуються у випадках, коли дитина після розлучення проживає з батьком-військовозобов`язаним. Водночас для ситуації, коли дитина після розірвання шлюбу проживає з матір`ю, а батько сплачує аліменти за рішенням суду, Додаток 5 окремої норми не містить, натомість вимагає одночасно: рішення про розірвання шлюбу І визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним. Саме ця ситуаційна прогалина й виникла у цій справі щодо доньки ОСОБА_6 .
Суд зазначає, що підпункт 3 пункту 1 Додатку 5 до Порядку № 560 є підзаконним нормативним актом. Відповідно до ієрархії правових норм Порядок не може обмежувати право, гарантоване законом, тобто право особи на відстрочку, встановлене у п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону. Якщо перелік документів у Додатку 5 в силу прогалини не охоплює конкретну ситуацію, однак інші наявні документи фактично підтверджують існування тієї самої умови, яку вимагає закон (утримання дитини), то відмова з підстав суто формального непредставлення відповідного документа є непропорційною та необґрунтованою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей, не має заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою ВДВС від 31.10.2025. Отже, застереження щодо боржників по аліментах (п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону) до позивача не застосовується. 
Утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.07.2022 серії НОМЕР_5 . Суд зазначає, що свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей прямо передбачене підпунктом 3 пункту 1 Додатку 5 до Порядку № 560 як достатній документ для підтвердження права на відстрочку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Також судом встановлено, що позивач сплачує аліменти у встановленому судом розмірі на підставі рішення суду від 29.04.2015, виконавче провадження знаходиться на виконанні. Таке регулярне матеріальне забезпечення є за своєю суттю «утриманням» дитини у розумінні пункту 3 частини 1 статті 23 Закону. Дія обов`язку утримання не залежить від місця проживання дитини, що прямо випливає зі статей 180, 181 Сімейного кодексу України.
Суд зазначає, що в переліку альтернативних документів Додатку 5 відсутня окрема позиція для ситуації, коли дитина після розірвання шлюбу проживає з матір`ю, а батько сплачує аліменти за судовим рішенням. Документи, зазначені у переліку, або передбачають проживання дітей з батьком-військовозобов`язаним (рішення органу опіки, договір між батьками, рішення суду про визначення місця проживання з батьком), або охоплюють ситуацію повної сім`ї (свідоцтво про шлюб). Вимагати від позивача надання рішення про визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком є нездійсненним, оскільки ОСОБА_6 проживає з матір`ю відповідно до фактично сталої ситуації після розлучення.
Суд також враховує, що рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 позивачу вже надавалась відстрочка від призову на підставі тієї ж норми – п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону – строком до 04.11.2025. Повторна відмова ґрунтується на тих самих фактичних обставинах і не є наслідком виявлення нових фактів або зміни документальної бази. Це свідчить про непослідовність та необґрунтованість позиції відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
Відповідач не довів, що відмова у наданні відстрочки є правомірною з огляду на наявність у позивача трьох неповнолітніх дітей, підтверджену документально, та відсутність заборгованості по аліментах.
Оцінюючи рішення комісії з урахуванням критеріїв частини 2 статті 2 КАС України, суд констатує, що таке прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення та є не непропорційним в розумінні п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
Суд вважає, що умови для зобов`язання відповідача вирішити питання з урахуванням правової оцінки суду в цьому рішенні є більш доречними, оскільки комісія має самостійно оцінити наявні документи з урахуванням позиції суду, зокрема щодо достатності підтверджуючих документів в частині виплати аліментів. Водночас у разі дотримання відповідачем висновків цього рішення відстрочка підлягає наданню.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 від 07.11.2025, оформлене протоколом № 72, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є протиправним та підлягає скасуванню. 
А тому похідна позовна вимога про визнання рішення протиправним та скасування, а також про зобов`язання повторно розглянути заяву є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3674-VI).
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Так, згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3028,00 грн.
Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Отже, оскільки позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд» в електронній формі, то позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн (3028,00 * 0,4 * 0,8).
Позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 1211,20 грн.
Таким чином, позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі.
Суд зазначає, що позивач має право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» подати клопотання про повернення судового збору у зв`язку з внесенням його в більшому розмірі.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 73, 77, 90, 139, 241– 246, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 07 листопада 2025 року № 72, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) в особі Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти відповідне рішення протягом семи календарних днів з дня набрання чинності цим рішенням суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.