Справа №751/2389/26 
Провадження №2/751/1621/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року       місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К. 
за участю секретаря Соколовський В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача
Адвокат Сірий І.Л. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , в якому просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 06 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1220; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.2011 між сторонами укладено шлюб, від якого мають дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що сімейне життя позивача з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у позивача так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати.
На даний час донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, будь-яких коштів та іншої допомоги на утримання дитини не надає.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомлені.
Відповідач у судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає і проти його задоволення не заперечує.
Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність учасників справи.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 06 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1220 (а.с. 3).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). 
Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю – ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями із витягів з реєстру територіальної громади від 05.03.2026 та копіє паспорту ОСОБА_1 (а.с.4-5, 8).
Сторони доказів про наявність чи відсутність доходів, рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітній дитині, що має істотне значення у даній справі.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.
Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, а також враховує, що позивач в силу закону також зобов`язана утримувати дитину та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову з 09.03.2026 та до повноліття дитини.
Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць

V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст. 141, ч. 2 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне: стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена; стягнути з відповідача на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем за звернення до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, решту понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору – повернути позивачу з Державного бюджету України.
Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2026 між позивачкою та адвокатом Сірим І.Л. був укладений договір про надання правничої допомоги від 09.03.2026, за яким сторони домовились, зокрема, про те, що гонорар клієнт має сплатити адвокату протягом 30 днів після виконання захисту інтересів клієнта відповідно до п.1.4.
Згідно звіту про виконання доручення за договором про надання правничої допомоги № 09032026-П від 09.03.2026 вартість вчинених адвокатом дій становить 4 000 гривні 00 копійок.
Отже, наявними у матеріалах справи письмовими доказами належним чином підтверджується надання позивачці послуг з професійної правничої допомоги у справі щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину та розмір витрат позивачки на таку допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом з відповідача у визначеному позивачем розмірі.
З огляду на викладене, суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень 00 копійок.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, ч.1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 184 Сімейного Кодексу України, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1220 – розірвати.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665 гривень 60 копійок та 2 000 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.
Повернути ОСОБА_5 з Державного бюджету України судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у сумі 665 гривень 60 копійок згідно квитанції №КАUQ-SMDY-B3LE від 09.03.2026.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 665 гривень 60 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2  

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко