Справа № 357/19186/25
Провадження № 2/357/1737/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання – Бондар Ж.А., учасників справи: позивачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника позивачів – адвоката Вдовики О.М., відповідачів – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представників відповідачів– адвоката Рашкової В.В. та адвоката Ковбасюк – Бобрової А.І., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
25.11.2025 представник позивачів, адвокат Вдовика Олена Миколаївна, звернулася до суду з даним позовоммотивуючи тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі збройною агресією рф на території України, позивачі весною 2022року переїхали до Іспанії. Порадившись між собою, позивачі на період проживання в іншій країні вирішили свій будинок здати в оренду.Так, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір найму (оренди) житлового приміщення, вказаного будинку від 29.07.2023 терміном на 11 місяців починаючи з 29 липня 2023 року. Після укладення Договору найму, ОСОБА_4 почала проживати в згаданому будинку. У квітні 2024 року ОСОБА_1 зателефонували сусіди, які повідомили, що за їхньою адресою трапилась пригода, а саме: до наймача ОСОБА_4 вночі прийшов її чоловік - ОСОБА_3 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сталася сварка. ОСОБА_3 був у стані алкогольного сп`яніння, а тому проявив агресію та почав виривати вхідні двері будинку, бити вікна у будинку. А коли, ОСОБА_3 потрапив до будинку, він повибивав скло в усіх внутрішніх дверях, внаслідок того, що були побиті вікна і пошкоджені підвіконня. Також, перед даною пригодою ОСОБА_3 виніс у невідомому напрямку мангал, станок-точило. На такі неправомірні дії ОСОБА_3 викликаний патруль поліції, а згодом ще один, оскільки відповідач чинив опір та був дуже агресивним. В результаті ОСОБА_3 був затриманий поліцією та щодо нього були складені адміністративні матеріали.Коли ОСОБА_1 про таку ситуацію, він зв`язався з відповідачами та вони пообіцяли, що усі пошкодження усунуть. ОСОБА_1 до позову долучивпереписку у застосунку «VIBER» та відеозапис з бодікамер поліцейських, де ОСОБА_3 визнає, що пошкодив майно та готовий відшкодувати збитки. Дійсно, на час закінчення договору оренди будинку, відповідачі дещо відновили пошкоджені вікна, намагались полагодити двері, однак інші пошкодження вони так і не усунули, хоча обіцяли.Окрім пошкодженого майна, у будинку зник стілець кухонний, був розбитий скляний круглий кухонний стіл, розібрана спинка ліжка у спальні та кухонні м`які меблі.Таким чином, на час закінчення договору оренди у будинку залишились наступні пошкодження: пошкоджений та не зібранийкухонний кутовий диван;пошкоджена та не зібрана спинка ліжка у спальній кімнаті;пошкоджені 2 підвіконня;розбитий скляний стіл на кухні (встановлене інше скло, однак іншої форми, що перешкоджає зручному перебуванні за столом); не відновлені у попередній стан 5 дверей у кімнатах будинку (скло встановлено, але перетинки не встановлені, пошкоджено полотно дверей); тріснуте скло в одному вікні;розбите скло у кладовій;знищений кухонний стільчик;зіпсовано кріплення станку-точило;відповідачем не повернутий мангал. ОСОБА_3 після зустрічі із ОСОБА_1 відшкодувати пошкоджене майно, так у повідомленнях в застосунку «VIBER», відповідач зазначив, що знайшов схожий мангал, що в свій час забрав та рекомендував позивачу пошукати станок-точило. Також, відповідач зазначив, щопогоджується оплатити вартість мангалу, точила, а кошти мав перерахувати на карту позивачу. Також, ОСОБА_1 у повідомленнях написав, що потребує відшкодування у таких розмірах: ручки дверей – 450,00 грн, точило 1300, 00 грн, жалюзі в спальні та дитячій кімнаті – 4800, 00 грн, двері 600дол США. Однак, у подальшому ОСОБА_3 повністю ігнорував прохання позивача щодо відшкодування у добровільному порядку завданої шкоди. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом пошкодження майна орендарем будинку ОСОБА_4 за ознаками ч. 1 ст. 194 КК України, однак, відповідно до відповіді Білоцерківської окружної прокуратури від 27.08.2025 № 50-7718 вих. № 25, позивача було повідомлено, що викладені у повідомленні про злочин обставини не містять об`єктивних даних та достатніх відомостей, які б дійсно б свідчили про ознаки вчиненого кримінального правопорушення в діях орендаря, тому підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою на даний час відсутні. У зв`язку з чим, позивачі вимушені звернутись до суду із позовною заявою про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої неправомірними діями відповідачів. Відповідачами було пошкоджене майно вартістю:ремонт та відновлення пошкоджених та не зібраних кухонний кутовий диван - 1000, 00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 2; ремонт та монтаж пошкодженої спинки ліжка в спальній кімнаті-1000,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 2; два підвіконня 1500x2 =3000,00грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; розбитий скляний стіл на кухні (встановлене інше скло, однак іншої форми, що перешкоджає зручному перебуванні за столом) 7000,00 грн , відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 2; 3 подвоєних міжкімнатних дверей в будинку - 6500 х 3 = 19500,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; 2 міжкімнатних дверей в будинку -3200 х2 = 6400, 00 грн., відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; пластикове вікно праве – 3300, 00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; вікно у кладовій – 2500,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; кухонний стільчик-1000,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування якого полягає на відповідача 2; мангал- 2000,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; ручка дверна – 450,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; точило – 2220,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; жалюзі – 13760,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; вартість встановлення дверей – 2500 х 5= 12500, 00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; вартість встановлення вікна 700 х 2= 1400, 00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1; вартість встановлення підвіконня - 400 х 2=800,00 грн, відповідальність за пошкодження та відшкодування яких полягає на відповідача 1. Окрім цього, позивачі понесли матеріальні витрати, що полягали у виготовленні копії фотографій, відеозапису дисків, що долучаються до позову, вартість яких становить – 1630, 00 грн; 1630:2= 815грн кожен з відповідачів. Таким чином, відповідач 1 наніс матеріальну шкоду позивачам у розмірі 68648,00 грн, а відповідач 2 нанесла матеріальну шкоду позивачам у розмірі 10815,00 грн.Оскільки позивачі є власниками будинку по 1/2частині кожен, то матеріальна шкода завдана відповідачами також розраховується відповідно до вказаних часток. Таким чином, відповідач наніс матеріальної шкоди кожному з позивачів у розмірі: 68648 : 2 = по 34324,00 грн.Відповідач 2 нанесла матеріальну шкоду кожному з позивачів у розмірі 10815 : 2 = по 5407,50грн. Також, відповідачі своїми діями завдали позивачам моральну шкоду. Позивачі є пенсіонерами, для них сьогодні важко як фізично, так і матеріально, морально, відновити ту ситуацію, в якій вони опинились через неправомірні дії відповідачів. Вони втратили спокій, сон вже понад півтора роки, у них з`явились побоювання за своє життя, оскільки ОСОБА_3 може приїхати до них та вчинити сварку, а його відмова відновити будинок в попередній стан глибоко вразила позивачів. Оскільки, позивачі пережили великий стрес через пошкодження їхнього майна і до даного часу змушені споглядати на пошкодження, вони вважають, що з відповідача 1 має бути стягнуто моральну шкоду у розмірі по 10000, 00 грн кожному з позивачів, а з відповідача 2 має бути стягнуто моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн кожному з позивачів. Тому просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5407,50 грн, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 5407,50 грн, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 34322,50 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 34322,50 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу та сплачений судовий збір.
28.11.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позову заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2025-14:30.
18.12.2025 справу знято з розгляду, а судове засідання перенесено на 16.01.2026 – 11:30, у зв`язку з відпусткою головуючого судді у справі.
30.12.2025 представник відповідача – ОСОБА_4 ,адвокат Ковбасюк – Боброва Альона Іванівна, подала до суду відзив на позову заяву мотивуючи тим, що на підтвердження матеріальної шкоди до позову не надано належних і допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_4 протиправної поведінки відносно позивачів, щодо вчинення нею наявної шкоди, щодо причинного зв`язку між протиправною поведінкою ОСОБА_4 та завданою нею шкодою, і щодо вини ОСОБА_4 . На підтвердження факту завдання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди останні лише в позовній заяві приводять вислови, однак дані слова жодним чином не підтверджують протиправність дій ОСОБА_4 та завдання позивачам моральної шкоди вказаними діями чи бездіяльністю.Позивачами не надано до позовної заяви доказів, які б вказували на те, що вони пережили душевні страждання, які вони зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою ОСОБА_4 під час виконання Договору найму (оренди) житлового приміщення від 29.07.2023. Тому просила у задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_4 відмовити.
11.02.2026 представник відповідача – ОСОБА_3 , адвокат Рашкова Валентина Володимирівна подала до суду заяву про часткове визнання позовних вимог, у якій зазначила, що 04.07.2025, на підставі непорозуміння між ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 сталася сімейна сварка. ОСОБА_3 перебуваючи в стані сильної емоційної напруги на фоні стресу та попередніх переживань, оскільки в цей період він приїхав у відпустку із військової служби, не впорався з емоціями та вчинив дії, які завдали шкоду матеріальним речам, а сааме: ОСОБА_3 виплеснув негативні емоції побивши вікна у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який орендувала його дружина. На місце пригоди було викликано наряд патрульної поліції, було складено матеріали за ст. 173-2 КУпАП, а також терміновий заборонний припис. У матеріалах справи наявне відео з боді-камер працівників патрульної поліції, а також запис розмови з ОСОБА_3 , з якого чітко вбачається, що відповідач, цілком визнає свою вину за побиття вікон у будинку і готовий добровільно все компенсувати та своїми силами усунути завдані пошкодження. У подальшому ці дії було зроблено відповідачем, що навіть не заперечуються позивачами. Відповідач, як і обіцяв, відновив вікна у всьому будинку та усунув усі завдані ним пошкодження. На той момент відповідач перебував на військовій службі, тому здійснював контроль ситуації шляхом підтримання контакту із своєю дружиною та у переписці в месенджері «Вайбер» безпосередньо із ОСОБА_1 . У будинку постійно проживала ОСОБА_4 , саме вона була орендарем і коли вона виселялася із вказаного будинку ОСОБА_1 був безпосередньо присутній під час цього, на той момент жодних претензій чи то скарг на житловий стан будинку у нього не виникло. Також, будинок орендувався за участю посередництва ріелтора, договір підписував також ріелтор, позивачі при цьому перебували закордоном, ОСОБА_4 відомо про те, що вона була вже не першим орандарем даного житлового будинку за період перебування позивачів закордоном, при цьому позивачі чомусь цей факт у даній позовній заяві приховали від суду. Під час того, як ОСОБА_4 заселялася до житлового будинку позивачами не було складено жодних актів огляду, або будь-яким іншим чином не було задокументовано стан житлового будинку, яким він був до заселення у нього ОСОБА_4 , до суду також таких відомостей подано не було. ОСОБА_3 не заперечує того, що справді побив вікна у будинку на фоні стресової ситуації, але при цьому він відновив завдані ним пошкодження. ОСОБА_3 також визнає, те що при встановленні нових вікон робітниками було пропущене маленьке вікно у комірчині, тому ОСОБА_3 готовий взяти на себе зобов`язання по його відновленню, також під час встановлення нових вікон робочими було допущено помилку внаслідок чого на одному з вікон з`явилася тріщина, хоча це була помилка працівників, які встановлювали дане вікно, ОСОБА_3 не заперечує проти того, аби за власний кошт замінити тріснуте скло на нове. Також, ОСОБА_3 зобов`язався повернути позивачу мангал, замінивши його аналогічним за власний рахунок. ОСОБА_3 був готовий іти на контакт з позивачами та мирним шляхом врегулювати дану ситуацію, яка виникла, проте ОСОБА_1 з часом у переписці почав називати відповідачувсе більші і більші суми, вимагаючи від нього компенсації за речі, які взагалі не фігурували до цього. Зокрема, навіть у своїй позовній заяві позивач вказував, що у повідомленнях повідомив відповідача про те що, хоче відшкодування зокрема за «жалюзі в спальні та дитячій кімнаті, у розмірі 4800 грн.» (ст.3 позовної заяви), а вже на наступній сторінці 4 позовної заяви сума компенсації за ті самі жалюзі становить 13760,00 грн. При цьому, позивач ніяким чином не обґрунтовує і не підтверджує як, коли і за яких обставин було пошкоджені ті самі жалюзі, те ж саме стосується і всіх інших вимог заявлених позивачами. Враховуючи це, ОСОБА_3 правомірно вирішив, що позивачі хочуть нажитися на ньому, та з кожним разом вимагають компенсації на все більші і більші суми, додаючи нові вимоги, при цьому не надаючи жодних об`єктивних підтверджень своїх вимог. Відео на які посилаються позивачі, а також слова самого ОСОБА_3 про усвідомлення обов`язку відновити завдані збитки стосуються виключно розбитих у будинку вікон. ОСОБА_3 здійснив усі залежні від нього дії по відновленню скління будинку та на даний момент готовий завершити відновлення тих пошкоджень, які залишилися на даний момент, а саме: встановити вікно у комірчині та замінити тріснуте з вини будівельників вікно, також він відновить в натурі мангал, шляхом заміни втраченого аналогічним. Саме ця частина вимог позивачів визнається ОСОБА_3 та має під собою логічні обґрунтування та підстави, а тому на думку ОСОБА_3 , саме ця частина позовних вимог підлягає задоволенню. З іншою частиною позовних вимог ОСОБА_3 не згоден категорично, вважає їх необґрунтованими, незаконними, суми заявленої компенсації завищеними, а враховуючи це просить в їх задоволенні – відмовити. Фото на які посилаються позивачі відповідач вважає неналежними та недостовірними, оскільки жодних відомостей коли та за яких обставин вони були зроблені – немає. У який період робилися фото знімки у позовній заяві не вказано, також позивачами не надано жодних доказів, які б дозволили порівняти стан житлового будинку до та після проживання у ньому ОСОБА_4 , а оскільки жодних актів огляду, документування житлового стану будинку, або актів прийому-передачі укладено не було, при цьому, враховуючи, що ОСОБА_4 була не першим орандарем даного будинку, надані позивачами фотографії не дають можливості об`єктивно оцінити та напевне стверджувати, що завдані пошкодження є наслідком вчинення дій ОСОБА_3 . Надані позивачами фото цілком могли бути зроблені у будь-який не визначений період часу значно до або після того, як відбулася ситуація із побиттям вікон, а відповідно такі фото не можуть слугувати достовірним та достатнім доказом у суді, оскільки не дають можливості об`єктивно стверджувати що пошкодження були завдані саме діями відповідача. При цьому, заявляючи матеріальне відшкодування у розмірі 109 463,00 грн, позивачі не посилаються на жодні належні докази, які б підтвердили їхню оцінку майна, свої слова вони обґрунтовують лише роздруківками скріншотів із інтернет магазинів із зазначеними там пропонованими цінами, що на думку відповідача є не об`єктивним. Визначаючи розмір збитків, позивачі посилаються, як на доказ, на роздруківку (скрін-шот) з сайту оголошень з продажу речей. Водночас, ОСОБА_3 вважає, що вказана роздруківка є неналежної якості, що не дозволяє встановити зміст інформації яка в ній відображена. Зокрема, неможливо визначити актуальну дату такої інформації та конкретну ціну речей, оскільки вартість на об`єкти варіюється, більше того, визначити при цьому аналогічну річ, тобто, встановити предмет, який зі слів позивачів було пошкоджено – не є можливим. ОСОБА_3 також вважає, що ціни об`єктів на спеціалізованих інтернет ресурсах далеко не завжди відображають реальну вартість продажу (ціни договору купівлі-продажу) таких об`єктів, а тому не можуть бути джерелом достовірної інформації щодо вартості речей. Враховуючи це, ОСОБА_3 вважає, що надані роздруківки з інтернет сайтів не можуть бути належними та достатніми доказами у суді. Інших доказів, які підтверджують розмір завданих позивачу збитків до суду не надано. Також, позивачі не надають жодних доказів наявності у них моральної шкоди, на момент пошкодження скління житлового будинку позивачі перебували закордоном, а відповідно безпосередньо не проживали у житловому будинку, тобто ніяких перешкод для їх комфортного життя та проживання не виникало, тим паче ОСОБА_3 зв`язався із позивачами та запевнив їх, що завдані ним пошкодження будуть усунуті ним самостійно. ОСОБА_3 підтримував зв`язок із позивачами через месенджер «Вайбер», а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди він вважає не обґрунтованими та не доведеними, доказів наявності моральної шкоди у позивачів, окрім їх слів та припущень, до суду також надано не було. Враховуючи все вище викладене, той факт, що позивачами не надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтвердили причинний зв`язок між діями ОСОБА_3 та пошкодженням, за які вони вимагають відшкодування матеріальної шкоди, окрім як доданих до позовної заяви фотографій, які не можуть вважатися достатнім доказом, оскільки сам факт наявності фото знімків не дає можливості об`єктивно оцінити та з точністю вказати коли, як та ким були завдані такі пошкодження чи не є вони результатом зносу матеріальних речей та те, що саме дії відповідача нанесли такі пошкодження речам – позовні вимоги позивачів не можуть бути задоволені у повному обсязі. ОСОБА_3 частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважає за можливе та доцільне задовольнити позовну заяву частково, у частині повернення позивачам мангалу в натурі – шляхом повернення аналогічної речі; встановлення вікна у комірчині та заміни пошкодженого віконного скла, а у задоволенні решти вимог – відмовити.
16.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання до 12.02.2026 -15:00, за клопотанням представника відповідача.
12.02.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про визнання обов`язкової явки у судове засідання сторін у справі.
12.02.2026 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 18.03.2026 – 14:00.
18.03.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви у судовому засіданні до 30.04.2026-14:00, у зв`язку із неявкою відповідача – ОСОБА_4 
30.04.2026 судом постановлено ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 11.05.2026 – 17:15, згідно із ч.3 ст.124, ч.1 ст. 224, ч.6 ст. 259 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_5 судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що вони із чоловіком на початку 2022 року виїхали за кордон, а належний їм будинок передати в оренду. Через агентство був укладений договір оренди з ОСОБА_4 . У квітні 2024 року їм зателефонувала сусідка і повідомила, що біля їх будинку щось сталося і приїхала поліція. Вони зателефонували ОСОБА_4 , довідалися про ситуацію, що сталася, і остання сказала, що усе відновить у будинку. У кінці травня 2025 року вони з чоловіком повернулися в Україну і приїхали до будинку. При огляді будинку виявили розібраний на кухні кутовий диван, відсутність одного стільця, замінену стільницю кухонного столу, замінене скло у міжкімнатних дверях але без перегородок, відновлені вікна у коридорі, а у кладовій розбите скло на вікні, зник мангал та точило, ліжко у спальній кімнаті без матраца, жалюзі порвані, підвіконня розбиті, москітна сітка пошкоджена.Договір оренди був підписаний представником агентства та відповідачем, адже вони з чоловіком були за кордоном. Акт опису передачі будинку і майна у ньому не складався, акт дефектів при прийомі будинку також не складали, тільки в усній формі домовлялися із відповідачами про відшкодування збитків. ОСОБА_3 обіцяв повернути точило і мангал, відносить те, що розбив, але відновив лише вікна і то не усі, скляний стіл відносив, але він був круглий, а тепер квадратний, кутовий диван на кухні залишив розібраним, скло на міжкімнатних дверях відносив, але не так як було до пошкоджень. Кухонний стіл купували до війни, оцінили його у розмірі 7000,00 грн, адже його хоча і відновили, однак не у попередній стан, і наразі він не зручний. Неправомірні дії ОСОБА_4 полягають у тому, що вона розібрала кухонний кутовий диван, ліжко, винесла матрац, зник один стілець, а їх було два.
Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що 15.06.2025 ОСОБА_3 обіцяв йому до 25.06.2025 відновити пошкодження, віддати мангал та точило, а 26.06.2025 сказав подавати до суду. При приїзді до будинку він виявив: винесений з будинку у котельню диван; відновлені вікна, але частково; замінено скло у міжкімнатних дверях, але не у передній стан; зниклий мангал та точило. Скло у вікна замовляла ОСОБА_4 і передала йому квитанції. ОСОБА_3 кошти йому не давав, домовлялися про зустріч, але так і не зустрілися. Так, він договір оренди не підписував, адже був за кордоном. Перед відповідачами у будинку також жили інші особи, але немає документального підтвердження. 
Представник позивачів – адвокат Вдовика Олена Миколаївна у судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що договір оренди наявний, відповідачі проживали у будинку, який належить позивачам, та спричинили збитки. ОСОБА_1 проживав у будинку у червні 2023 року, усе було добре. Відповідачі визнають факт завдання збитків. П`ять міжкімнатних дверей після їх відновлення відповідачами втратили свій попередній зовнішній вигляд. Кухонний стіл відновили, однак він іншої форми та не придатний до використання сім`єю. Відповідачі мали час протягом року з моменту пошкоджень відновити попередній стан речей. Після події у квітні 2024 року ОСОБА_4 ще до листопада 2025 року проживала у будинку.
Відповідач- ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що дійсно він наніс збитки позивачам, але по можливості їх виправив. Мангал прогнив, а точило він не брав і йому невідомо де воно ділося, але він погодився сплатити за ці речі 2000,00 грн, привезти інший мангал позивачу, разом з тим, останній почав завищувати суми, зазначаючи їх у доларовому еквіваленті, тому вони не дійшли згоди і він сказав звертатися позивачу до суду. У будинку проживала його дружина із дитиною, він практично не проживав у будинку, був там лише близько 5 разів, але сплачував орендну плату, переховував кошти дружині. При заселені будинок мав старий ремонт, пережив пожежі, у ньому жили інші люди до них. Так, він розбив вікна, але відносив їх, стіл також відносив, і коли вони з позивачем за ним сиділи, то останнього усе влаштовувало. Коли вони з позивачем сиділи за столом і зводили суми по оренді та збитках, то у нього склалося враження, що з нього хочуть стягнути більші кошти з корисливих мотивів. Він намагався по людські усе вирішити, але не вдалося. Коли проводили відновлення, то усі фото звіти направляли позивачам і їх усе влаштовувало. Двері у міжкімнатних дверях також відновив та згоден поставити 2 вікна і передати новий мангал.Позивачі повідомили за місяць, що повертаються до будинку. Коли здавали їм будинок усе обговорювали, все було добре, а потім позивач у телефонному режимі почав заявляти суми в доларах і телефонував дружині з погрозами. Після побиття вікон підвіконня не було пошкоджено, щодо жалюзі йому невідомо, адже його забрали працівники поліції. Щодо кухонного кутового дивану, то він вже був розібраний при заселенні, він його не розбирав. Стілець на кухні був один, другого не бачив. При заселені у будинок, спинка ліжка була облущена, матрац провалений, зателефонували позивачу з цього приводу, він погодився на зняття спинки ліжка. Він погоджував на відшкодування коштів за точило, оскільки не хотів сваритися з позивачем, але він його не брав. Пошкодження майна звісно має негативний вплив на людину, але заявлені позивачами розміри необґрунтовані. Він будівельник за фахом, тому має можливість відновити вікна. Подія сталася у квітні 2024 року. усе відновили, дружина із дитиною проживала у будинку ще рік і ніяких претензій позивачі не заявляли. ОСОБА_4 ніяких збитків не нанесла позивачам, адже вона гарна господарка, привела будинок до ладу.
Представника відповідача ОСОБА_3 – адвокат Рашкова Валентина Володимирівна у судовому засіданні підтримала викладені у відзиві обставини та зазначила, що дійсно між відповідачами була сварка, неправомірна поведінка відповідача встановлена в адміністративній справі, є матеріали та відео, ОСОБА_3 вину визнав. Відповідач перебував на службі та не проживав у будинку постійно, він пошкодив вікна і стіл, які відновив. Позивачами не доведено позовні вимоги. Об`єкт в оренду не здавався. Акт прийому – передачі не складався, доказів, що заявлена позивачами шкода завдана відповідачами, не надано, невідомо хто ставив підпис у договорі оренди, експертизи щодо розміру збитків позивачами не здійснювалося та не заявлялося відповідне клопотання.Щодо моральної шкоди, то відповідач ще рік проживала у будинку після пригоди, справно сплачувала орендну плату, усе було узгоджено з позивачами, вони не втратили можливість проживати у будинку, при цьому, відповідач відновив вікна, стіл, двері. Тому, просила частково задовольнити позов, відповідач погоджується виправити недоліки 2 вікон і повернути мангал в натурі.
ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 28.07.2023 вона орендувала будинок позивачів і проживала у ньому до 2025 року. 08.04.2024 приїхав чоловік на лікування зі служби. До нього прийшов товариш, вони вживали спиртні напої і між ними почалася сварка, в результаті якої чоловік побив у будинку віка та розбив стільницю стола на кухні. Викликали поліцію, усе зафіксували. Вікна і стільницю відновили, скло у дверях було розбите, то його також замінили. Про це се господарі будинку знали, вона направляла їм фото звіти, їх усе влаштовувало. Після цього випадку вона ще рік проживала у будинку і ніяких претензій їй не заявляли. Потім позивачі 28.04.2025 їй зателефонували, повідомили, що повертаються, по приїзду вони обійшли будинок і їх усе влаштовувало. 15.06.2025 домовилися про виїзд з будинку, спілкувалися із позивачем за столом на кухні, він пропонував допомогти з переїздом на нове житло, все було добре. Коли вона заселялася у будинок, позивач сказав прибрати матрац на ліжку, адже він йому не подобався, тому вона купила новий матрац, а старий матрац лежав на подвір`ї і позивач сам його викинув.Коли здавали будинок, то обговорювали із позивачем питання щодо розрахунку за комунальні послуги і орендну плату. Все вирішили, вона віддала усі квитанції та вирішили що решта грошей піде на відновлення 2 вікон. Але позивач почав вимагати гроші за матрац, адже йому не подобався той, що вона купила. Кухонний кутовий диван був у такому ж стані як до так і після заселення у будинок. Спинку ліжка лише зняли, вона стояла у кімнаті коли виїздили із будинку. Скло на столі відновили по розмірах старого, позивач за ним сидів і його усе влаштовувало, чеки на нове скло відсутні, адже робили його по домовленості. Стільців на кухні стільки, скільки було при заселенні, вона їх не рахувала. Під час заселення було присутні: вона із чоловіком і дитиною та два ріелтора. Жалюзі при заселенні були, половина із них не працювала, тому вони із чоловіком їх відновлювали, претензій не було при виселені. Від побиття вікон жалюзі не постраждали. Станок- точило при заселенні вона не бачила. Мангал був у наявності, 08.04.2024 він був пошкоджений, але чоловік із позивачем домовилися про повернення мангалу, однак так і не зустрілися. Міжкімнатні двері були зі склом із перетинками, а стали без перетинок, але вона не була присутня при заміні дверей. Договір оренди підписувала із ріелторами, позивача не було, актів ніяких не складали, позивача вперше побачила у травні 2025 року. До неї будинок здавали в оренду 4 особам, у яких позивач не приймав будинок. Вона через оголошення знайшла будинок, коли приїхала на огляд, то там проживала дівчина, а сусіди сказали, що ми не перші орендатори. У будинку до неї жив знайомий позивача із сім`єю, потім він приїздив забирати свої речі. На відновлення пошкоджень у будинку вона витрачала свої кошти та кошти, які їй надавав чоловік.
Представника відповідача ОСОБА_4 – адвокат Ковбасюк – Боброва Альона Іванівна у судовому засіданні заперечила проти позову у повному обсязі з підстав викладений у відзиві та зазначила, що позивач вказав про відсутність неправомірних дій з боку ОСОБА_4 , адже вона ніяких неправомірних дій щодо майна позивачів не вчиняла. У липні 2023 року при передачі будинку в оренду ніякий акт прийому – передачі не складався, тому невідомо який був стіл, скільки було стільців і у якому стані було ліжко також невідомо. У якому стані були двері та жалюзі також невідомо. Вважає, що позов не обґрунтований, тому не підлягає до задоволення.
Суд, заслухавши учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17).
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являються власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожен, на підставі Договору купівлі – продажу від 27 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. зареєстрованого у реєстрі за № 1028, що підтверджено копіями паспортів позивачів, копією договору купівлі – продажу будинку та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.07.2025 за № 41294489.
З копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виданий 27.07.2015 ФОП ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_8 , вбачається, що будинок має загальну площу - 146,90 кв.м., житлову площу – 104,50 кв.м, складається із першого поверху та мандри, має 5 житлових кімнат, веранду, прихожу, коридор кухню, ванну, убиральню, лоджію.
З копії Договору найму (оренди) житлового приміщення від 29 липня 2023 року (далі – Договір) вбачаться, що він укладений між наймодавцем - ОСОБА_1 та наймачем - ОСОБА_4 , відповідно до якого, наймодавець зобов`язується передати наймачу у строкове платне користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 11 місяців починаючи з 29 липня 2023 року.
Згідно із п. 2.1 Договору, плата на найм приміщення становить 10000,00 грн на один місць.
Згідно із п. 2.3. Договору, наймач в момент підписання цього договору вносить орендну плату за два місяці у розмірі 20000,00 грн.
У Розділі 8 Договору «Додаткові умови» зазначено про гарантію своєчасної оплати та порядку, а також про внесення страхової суми у розмірі 10000,00 грн.
У п.7.6 Договору зазначено перелік майна, яке залишається у приміщенні, а саме: пралка, холодильник, котел, посудомийка, кухонний гарнітур, ліжко, куточок.
З листа Управління патрульної поліції у Київській області ДПП НП України від 06.10.2025 за № 120аз/41/401/1/7/02-2025 вбачається, що 07.04.2024 о 22:10 на спеціальну лінію 102 надійшов виклик «Домашнє насильство», в змісті якого була інформація, що адресою: АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство стосовно дружини та б`є вікна в будинку;стосовно вказаного громадянина складено матеріали за ст. 173-2 КУпАП, а також терміновий заборонний припис стосовно кривдника та вказані матеріали направлено для подальшого розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
З протоколу АЗ № 111509 за ст. 261 КУпАП від 07.04.2024 вбачається, що 07 квітня 2024 року о 22 годині 38 хвилин громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був доставлений у службове приміщення Білоцерківського РУП у в`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП для встановлення особи, припинення правопорушення, складення адміністративних матеріалів.
Згідно Постанови ГБВ № 300260 від 07.04.2024, 07.04.2024 о 22:34 у АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував у громадському місці в п`яному вигляді. Чим ображав людську гідність та громадську мораль, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 178 КУпАП. Подію зафіксовано на нагрудний відео реєстратор Моторола № 477909 477881 477 952. У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн.
У письмових поясненнях від 08.04.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначив, що він порозбивав вікна в орендованій квартирі, готовий відшкодувати шкоду, яку він наніс орендатору будинку.
Також, встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2024 у справі № 357/5549/24, провадження № 3/357/2928/24, щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ№ 217857 від 07.04.2024, згідно якого 07.04.2024 о 22:00 год по адресі: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконав неодноразову вимогу про припинення правопорушення, що виражалося у дрібному хуліганстві у формі нецензурної лайки до працівників поліції та шарпав за формений одяг, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 185 КУпАП, та щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 217858 від 07.04.2024, згідно якого 07.04.2024о22:00год по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виражався нецензурною лайкою до працівників поліції, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 173 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що підтверджено копіє протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ№ 217857 від 07.04.2024 та інформацією з ЄДРСР.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дав показання, що він з позивачем ОСОБА_1 знайомий із дитинства, адже вони перебували в одному дитячому будинку. У березні 2022 року він із родиною приїхав до будинку позивача, поселилися, жили разом із ОСОБА_10 , потім дружна виїхала за кордон, а він залишився разом із сином у будинку, потім восени 2023 року теж виїхав за кордон, а син залишився проживати у будинку, але пізніше виїхав у м. Київ. Восени 2024 року, 10.09.2024, він повернувся до України, приїхав у м. Київ, зателефонував позивачу з питанням забрати речі із будинку, позивач дав телефон ОСОБА_11 , він з нею домовився, що приїде за речами. Коли він приїхав до будинку, то побачив порядок у приміщенні, у будинку було чисто, ОСОБА_12 охайна господиня. Але побачив, що стіл на кухні бувквадратний, а у період його проживання був круглий, на усіх міжкімнатних дверях були перетинки на склі, а тепер були відсутні. Так, міжкімнатні двері були не нові, їм було близько 5-10 років, але вони були цілі. Підвіконня, жалюзі, ліжко у спальній кімнаті світлого кольору під шкіру теж були цілі. Кутовий кухонний диван був у зібраному стані, цілий. З відповідачем ОСОБА_3 він не зустрічався.Він заходив лише на кухню і підіймався на другий поверх, але по кімнатах не ходив. На кухні був круглий стіл для зручності, а чи зручний квадратний стіл незнає.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, єдоговори та завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.1, п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).
Ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди ( п.8, п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України).
Згідно із ч.1, п. 1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 за № 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
При цьому суд бере до уваги, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, перш за все потрібно з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.
Слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).
Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за договором, може бути обмеженим, а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (ст. 1166 ЦК України).
Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі просили стягнути з відповідачів завдану їм майнову шкоду, посилаючись при цьому, зокрема, на положення ст. 1166 ЦК України. Тобто, позивачі вважають, що правовідносини, які виникли між сторонами, є деліктними.
Однак, дослідивши підстави звернення з даним позовом до суду, а також зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин в частині вимог до ОСОБА_4 не можуть бути застосовані приписи ст. 1166 ЦК України, оскільки правовідносини, які виникли між позивачами та ОСОБА_4 є не деліктними, а договірними.
Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як вбачається, з Договору найму (оренди) житлового приміщення від 29 липня 2023 року ОСОБА_4 підписала вказаний договір, орендувала житлове приміщеннябудинку АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та на підставі даного договору ОСОБА_4 вселилася до вказаного будинку, використовувала його для свого проживання та проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_13 до листопада 2025 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що Договір найму (оренди) житлового приміщення від 29 липня 2023 року можна вважати укладеним.
Згідно із п.1.3 Договору оренди строк найму приміщення був встановлений – 11 місяців, тобто з 29.07.2023 по 29.06.2024, та враховуючи, що сторонами договору у порядку п. 6.1 Договору не було заявлено про небажання продовжувати Договір, він вважався продовженим на тих самих умовах і той самий строк.
Згідно із п.5.2 Договору оренди, наймач відшкодовує збитки, завдані Наймодавцю внаслідок пошкодження орендованого приміщення і майна в попередній стан або відшкодування вартості приведення його в попередній стан.
Позивачі в обґрунтування вимог, заявлених до ОСОБА_4 , зазначили, що остання має їм відшкодувати вартість пошкодженого майна у розмірі 10815,00 грн, а саме:ремонт та відновлення пошкодженого та не зібраного кухонного меблевого куточка – 1000,00 грн, ремонт та монтаж пошкодженої спинки ліжка у спальній кімнаті – 1000,00 грн, розбитий скляний стіл на кухні (встановлене інше скло, однак іншої форми, що перешкоджає зручному перебуванні за столом) у розмірі 7000,00 грн, кухонний стільчик – 1000,00 грн, виготовлення копій фотографій та відеозапису дисків, що долучаються до позову, у розмірі 815,00 грн.
Разом з тим, до суду не надано належних допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку, щодо наявності вказаних обставин, а саме: щодо пошкодження ОСОБА_4 кухонного меблевого куточка, спинки ліжка у спальній кімнаті, знищення кухонного стільчика, та вартості вказаного майна, враховуючи, що вказаний перелік майна не був внесений до Договору оренди, зокрема у п.7.7 «Перелік майна, яке залишається у приміщенні», між сторонами не укладалося додаткових угод та не складалися акти прийому – передачі майна, як при укладенні договору та і після виселення відповідача із будинку, при цьому, після закінчення строку Договору оренди та події від 07.04.2024, внаслідок якої було пошкоджено майно позивачів, та позивачі не заявили вимог до ОСОБА_4 щодо дострокового розірвання Договору оренди.
При цьому, у судовому засіданні сторони підтвердили, що кухонний стіл був відновлений, а твердження позивачів щодо неможливості його використання за призначенням та його вартість у розмірі 7000,00 грн не доведені.
Також, у розумінні ст. 22 ЦК України, не є збитками виготовлення позивачами копій фотографій та відеозапису дисків, що долучаються до позову, а є судовими витратами, необхідними для підготовки справи до розгляду. 
Таким чином, позивачами не доведено неправомірність дій ОСОБА_4 та безпосередній причинний зв`язок між цими діями та заявленою шкодою, тому, враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позов у частині вимог про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4 на користь позивачів не підлягає до задоволення.
Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди на користь позивачів суд виходить з наступного.
Позивачі в обґрунтування вимог, заявлених до ОСОБА_3 , зазначили, що останній має їм відшкодувати вартість пошкодженого майна у розмірі 67830,00грн, а саме: два підвіконня 1500,00 грн x2 =3000,00 грн, 3 подвоєних міжкімнатних дверей в будинку – 6500,00 грн х 3 = 19500, 00 грн, 2 міжкімнатних дверей в будинку –3200,00 грн х2 = 6400, 00 грн, пластикове вікно праве – 3300, 00 грн, вікно у кладовій – 2500, 00 грн, мангал – 2000, 00 грн, ручка дверна – 450,00 грн, точило – 2220,00 грн, жалюзі – 13760,00 грн, вартість встановлення дверей – 2500, 00 грн х 5= 12500, 00 грн, вартість встановлення вікна 700,00 грн х 2= 1400,00 грн, вартість встановлення підвіконня – 400,00 грн х 2=800,00 грн.
Однак, позивачами не доведено належними та допустимими доказами, які б у своїй сукупності дали змогу суду встановити вказані ними обставини, зокрема, щодо вартості вказаного майна, пошкодження жалюзі, дверної ручки, зникнення точила, авраховуючи, що у судовому засіданні вони підтвердили відновлення відповідачем вікон та міжкімнатних дверей у будинку, тому суд не вбачає підстав для відшкодування вказаних збитків.
Так, судом встановлено, що 07.04.2024 о 22:10 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розбив вікна в орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено адміністративними матеріалами та визнається відповідачем.
Отже, доведеним є факт вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій, між цими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи, зокрема, щодо пошкодження відповідачем вікон в орендованому будинку.
Відповідач у відзиві та судовому засіданні не заперечував щодо відновлення двох вікон: пластикове вікно праве – 3300,00 грн та вікно у кладовій – 2500,00 грн, а також, передати в натурі мангал.
Так, відповідно до ч.4 ст.22 ЦК України, на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Разом з тим, позивачі визначили спосіб відшкодування їм шкоди у вигляді відшкодування вартості майна, а не шляхом передачі майна чи відновлення його в натурі, тому враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачів вартості пластикового вікна правого – 3300,00 грн, вікна у кладовій – 2500,00 грн та вартості мангала – 2000,00 грн, усього 7800,00 грн, тобто по 3900,00 грн на кожного з позивачів.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).
У ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
П. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
П. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
У даному випадку, позивачами не надано до суду жодних доказів наявності завданої їм моральної шкоди, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 , наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини останньої в її заподіянні, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральної шкоди не підлягають до задоволення.
При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам протиправними діями відповідача - ОСОБА_3 , суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи, та те, що позивачі зазнали душевних страждань у зв`язку з ушкодженням їх майна, вимушені були звертатися до суду за захистом своїх прав та чекати відшкодування збитків, у зв`язку з чим порушився звичний для них ритм життя, враховуючи вину відповідача, відшкодування ним у добровільному порядку збитків та визнання своєї провини, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 4000,00 грн, тобто по 2000,00 грн на кожного з позивачів.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Щодо розподілу судових витрат у справі суд виходить з наступного.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати позивачів складаються із судового збору у розмірі 1211,20 грн, який сплачений при подачі позову до суду, та враховуючи, що позов задоволено частково, з ОСОБА_3 на користь позивачів слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 161,23 грн на кожного, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 15,16, 22, 23, 207, 317, 319, 810, 1166 ЦК України, ст. 2, 4, 10, 12, 76 – 82, 141, 223, 258, 259, 264 – 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 3900,00 грн та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн, всього 5900,00 грн (п`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 3900,00 грн та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн, всього 5900,00 грн (п`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 161,23 грн (сто шістдесят одна гривня 23 копійки).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 161,23 грн (сто шістдесят одна гривня 23 копійки).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Позивач – ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: відсутній, місце проживання: АДРЕСА_3 .
Рішення складено 11.05.2026. 
Суддя: 	О. В. Бондаренко