ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року
м. Київ
справа № 490/6668/21
провадження № 61-3364св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мантуленко Олена Володимирівна,
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року у складі судді Шолох Л. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Крамаренко Т. В., Тищук Н. О.
у справі 
за позовом  ОСОБА_1 (далі - позивач)
до 
відповідачів - Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця» (далі - відповідачі)
про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2. АТ «Укрзалізниця» позовні вимоги не визнало.
3. Справа розглядалася судами неодноразово.
4. Суд першої інстанції позов задовольнив.
5. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та відмовив у задоволенні позову.
6. Підставою касаційного оскарження позивач вказав те, що суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких наведений у касаційній скарзі.
7. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця», а постанова апеляційного суду - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу № 161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з АТ «Укрзалізниця».
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
8. Позов обґрунтований так:
- з 2018 року позивач працював у воєнізованій охороні Одеської залізниці й за час роботи до нього жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення;
- у травні 2021 року позивач ознайомився з двома наказами: від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193, в яких мова йшла про зміну істотних умов праці, зокрема, в частині розміру премії;
- відповідно до змісту останнього наказу позивач переведений з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР-4. Тобто при переведенні змінилося профілювання команди - з команди з профілактичної роботи на команду з охорони вантажів і об`єктів, та прив`язка до місцевості - Херсонський та Миколаївський регіон НОР-1 на станцію Миколаїв НОР-4, а також юридичні адреси та керівництво;
- нові посадові інструкції, об`єм завдань, які покладаються на команду з охорони вантажів та об`єктів, посадові інструкції працівників цієї команди позивач не отримував. Між тим, професійні обов`язки з профілактичної роботи та команди охорони вантажів і об`єктів кардинально відрізняються і фактично відбувається зміна службових обов`язків, об`єму робіт та завдань; 
- відбулось саме переведення на нову роботу, а не переміщення, згоду на яке позивач не надавав;
- листом від 26 травня 2021 року відповідач повідомив позивача та інших працівників, що на підставі наказів від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193 внесені зміни до істотних умов праці з 15 липня 2021 року, зокрема, в частині розміру премії. В цьому ж листі повідомлено про наслідки, передбачені пунктом 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП);
- з цього листа позивач не зрозумів, які саме зміни істотних умов праці відбуваються і який розмір премії мається на увазі;
- премія належить до додаткової заробітної плати і є формою заохочення, тому сам по собі розмір премії не може вважатись істотною умовою праці, оскільки може змінюватись кожного місяця, залежати від факторів, не пов`язаних з показниками роботи або результатами господарської діяльності (зокрема, відсутність премії за відсутності фінансування). Сам лист свідчить про пропуск відповідачем строку повідомлення про зміну істотних умов праці;
- крім цього, в листі є посилання на наказ від 30 квітня 2021 року № 181, згідно з яким відбувається саме зміна штатного розпису та виведення посад зі штату, проте із самого наказу вбачається лише те, що частина працівників переводиться до інших відділів, а частина вивільняється;
- 26 липня 2021 року позивач ознайомився із наказом про звільнення з займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП, у цей же день він отримав трудову книжку, а через 4 дні після звільнення з ним проведений розрахунок;
- вважає, що мало місце фактичне скорочення і тому його мали б звільнити на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП. Окрім цього, при повній ліквідації команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 він як учасник бойових дій мав переважне право на залишення на роботі;
- при переведенні і подальшому звільненні не було також взято до уваги, що позивач є членом профспілки. 
9. З огляду на викладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд:
- поновити строки для оскарження наказів від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193;
- визнати незаконними та скасувати накази від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193; 
- визнати незаконним та скасувати наказ від 26 липня 2021 року № 161-ос про його звільнення із займаної посади; 
- поновити його на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1; 
- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу з 27 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.
10. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року відповідача Регіональну філію «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» замінено на належного відповідача - АТ «Укрзалізниця».
ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
11. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 11 травня 2023 року про виправлення описки позов задоволено.
Скасовано пункти 1 та 3 наказу регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 в частині вилучення зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатної одиниці згідно з додатком 1 до цього наказу, яку обіймав ОСОБА_1 , та продовження трудового договору з ним у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП.
Скасовано наказ регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 11 травня 2021 року № 193 в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Скасовано наказ виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 26 липня 2021 року № 161-ос про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіонів з 26 липня 2021 року.
Стягнуто з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 284 480,00 грн без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів.
Стягнуто з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь держави судовий збір у розмірі 3 632,00 грн.
12. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що:
- звільнення позивача відбулося 26 липня 2021 року, а з цим позовом до суду він звернувся 25 серпня 2021 року, тому строки, визначені статтею 233 КЗпП, ним не порушені;
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відбулися зміни в організації виробництва і праці, та в чому саме вони полягали, які мали наслідком зміну істотних умов праці для позивача;
- зміна розміру премії, враховуючи відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача, не може вважатися зміною істотних умов праці;
- у даному випадку не відбулося зміни істотних умов праці позивача, тому його незгода із зменшенням розміру премії не може вважатися підставою для звільнення його за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП;
- звільнення позивача із посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП здійснено з порушенням приписів КЗпП;
- будь-яких доказів того, що після звільнення позивач перебував у трудових відносинах, матеріали справи не містять. Тому позивачу слід виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- норми КЗпП не передбачають можливості вилучення штатних одиниць із штатного розпису;
- натомість, КЗпП визначено можливість скорочення чисельності або штату працівників, що має наслідком відсутність у відповідному штатному розписі скороченої посади. При цьому у разі скорочення посади звільнення працівника з роботи відбувається відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП і з дотриманням порядку, визначеного КЗпП;
- у повідомленні від 26 травня 2021 року, направленому на адресу позивача, відповідачем вказано про те, що відбулася реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону. У разі реорганізації звільнення працівника також здійснюється відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, а не за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП;
- вилучення штатної одиниці, яку обіймав позивач, та продовження трудового договору, укладеного з ним, у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства;
- підставою для звільнення позивача є його незгода із змінами істотних умов праці, що у свою чергу виключає можливість переміщення позивача на іншу посаду.
IV. Короткий зміст рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій 
13. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задоволено. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» відмовлено, а в частині вирішення позовних вимог до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця» провадження у справі закрито. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
14. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про таке:
- роботодавцем при звільненні позивача не було порушено вимог трудового законодавства. При зміні істотних умов праці посада, яку обіймав позивач, залишилася у штатному розписі, але змінилися умови трудового договору, зокрема, й оплата праці, що включило зміну розміру ставок премій;
- заробітна плата є обов`язковою умовою, яка характеризує трудовий договір, а премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань, віднесені до додаткової заробітної плати, яка є винагородою понад встановлені норми за трудові успіхи, винахідливість і за особливі умови праці;
- позивач був звільнений з роботи через два місяці після повідомлення про зміну істотних умов праці. У повідомленні роботодавець навів порівняльну таблицю змін показників та розмірів преміювання на основі результатів господарської діяльності та повідомляв ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах та про можливість звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП через два місяці;
- зміна посадових обов`язків працівника при продовженні роботи на тій самій посаді - це зміна істотних умов праці;
- зміна одного структурного підрозділу товариства на інший без скорочення штату не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу. Тому посилання позивача на те, що фактично відбулося скорочення штату, і його необхідно було звільняти за частиною першою статті 40 КЗпП, є помилковим;
- відбулись зміни в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Херсонський загін воєнізованої охорони», до якого, зокрема, належить посада позивача, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача. Звільнення позивача відбулось внаслідок його небажання працювати у змінених умовах праці, про що він власноруч підписав заяву із відмовою;
- нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв, були викликані необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат;
- питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. При цьому втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені позивачем доводи не містять таких підстав з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника;
- виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони» не є юридичною особою, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі. Справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов.
15. Постановою Верховного Суду від 27 березня 2024 року касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
16. Суд касаційної інстанції виходив з такого:
- апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони, тому перед його звільненням відповідач відповідно до вимог статті 252 КЗпП та частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» мав отримати згоду цього профспілкового комітету;
- матеріали справи не містять згоди/відмови профспілкового комітету, членом якої є позивач, на його звільнення з роботи за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП;
- не вирішивши питання про зупинення провадження у справі для отримання згоди або відмови у наданні згоди профспілки Одеського загону воєнізованої охорони на звільнення працівника, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог законодавства про працю.
V. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
17. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задоволено.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» відмовлено, а в частині вирішення позовних вимог до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця» провадження у справі закрито. Вирішено питання про розподіл судових витрат
18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з такого:
- зміна істотних умов праці позивача є законною, тому що відбулися зміни в організації виробництва і праці відповідача. Оскільки ОСОБА_1 відмовився продовжувати працювати на нових умовах, та первинна профспілкова організація Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці, членом якої є позивач, надала згоду на його звільнення з посади у зв`язку з відмовою продовжити роботу внаслідок зміни істотних умов праці, то звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП є правомірним;
- у встановлений законом строк відповідач повідомив позивача про зміну істотних умов праці з підстав проведених ним змін в організації виробництва та праці, а позивач письмово повідомив роботодавця про незгоду із наказом про зміну істотних умов праці, що призвело до його подальшого звільнення;
- висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зміни умов праці не відповідають дослідженим та оціненим апеляційним судом доказам, які за принципом диспозитивності надані кожною із сторін;
- посилання позивача на проведення відповідачем фактичного скорочення штату суперечать матеріалам справи та встановленим обставинам. Зміна одного структурного підрозділу товариства на інший без скорочення штату не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу;
- відсутні підстави вважати, що повідомлення-попередження містило незрозумілі для позивача зміни умов праці та її оплати. При ознайомлені з його змістом позивач не висунув побажань щодо роз`яснення йому інших умов праці, якщо вони були йому не зрозумілі.
VІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
19. У касаційній скарзі представник позивача - адвокат Мантуленко О. В. просить:
- скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця»;
- скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу № 161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
- ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині скасування наказу № 161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з АТ «Укрзалізниця».
20. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- рішення судів першої та апеляційної інстанцій суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 та від 26 серпня 2021 року у справі № 607/14453/20;
- в попередженні, яке було вручене позивачу, йдеться лише про зміну розміру премії, що саме по собі є сумнівним видом істотних умов праці, оскільки премія має непостійний характер і є заохоченням за роботу, а не постійним обов`язковим показником;
- відповідач не повідомив повивача про всі істотні умови праці, які він змінює. Тому позивач був позбавлений можливості прийняти рішення щодо згоди або відмови продовжувати працювати;
- зміна істотних умов праці не передбачає ліквідації трудової функції працівника та виведення посади зі штату. Водночас, зміна в організації виробництва і праці, наслідком яких є скорочення штату або чисельності працівників, означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису;
- посада позивача була вилучена зі штатного розпису і він фактично повинен був працювати в іншому підрозділі, за іншими посадовими інструкціями та іншим графіком;
- відповідачем був порушений строк повідомлення про зміну істотних умов праці, оскільки умови праці фактично були змінені з 15 липня 2021 року, а повідомлення про їх зміну вручене позивачу лише 26 травня 2021 року;
- звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП є неправильним, оскільки фактично відбулось скорочення штату (вилучення посади) та переведення на нову посаду. За таких обставин відповідач повинен був повідомити позивача про звільнення у зв`язку зі скорочення штату при реорганізації та запропонувати іншу посаду, а у разі відмови від переведення звільнити на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП з дотриманням відповідного порядку;
- відповідачем у справі є саме AT «Укрзалізниця», тому саме з нього повинен бути стягнутий середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу;
- відповідач фактично провів скорочення та намагається виставити це як зміна умов праці. Працівник не повинен нести відповідальність за дії роботодавця та просити про якісь роз`яснення. Повідомляти працівника про всі зміни істотних умов праці - це обов`язок саме роботодавця.
VІІ. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
21. 13 серпня 2025 року представник АТ «Укрзалізниця» - адвокат Миргородова О. Ю. подала відзив на касаційну скаргу, у якому навела такі мотиви для відмови у задоволенні цієї скарги:
- доводи та обґрунтування касаційної скарги позивача є ідентичними (дублюючими) доводам та обґрунтуванням, викладеним у касаційній скарзі, яка вже розглядалась Верховним Судом, та за результатами розгляду якої ухвалено постанову від 27 березня 2024 року у цій справі;
- суд апеляційної інстанції повно та всебічно розглянув справу з дотриманням вимог чинного законодавства, на які звертав увагу Верховний Суд у постанові від 27 березня 2024 року, з урахуванням всіх доводів сторін та наявних у справі доказів, в тому числі згоди профспілкового комітету на звільнення позивача;
- одночасно з позивачем на ідентичних умовах було звільнено ще декілька працівників, в тому числі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими також подано позови до суду про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі (справи № 477/1674/21 та № 485/1199/21). Постановою Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі № 477/1674/21 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій, якими у задоволенні позову відмовлено, залишено без змін;
- відповідач при звільненні позивача в зв`язку із змінами в організації праці та зміною істотних умов праці намагався вжити всіх можливих заходів для збереження наявного контингенту робітничого складу для кожного стрільця стрілецької команди, проте за умови зміни істотних умов праці та відмови позивача продовжувати роботу за нових умов був змушений звільнити позивача з дотриманням норм чинного законодавства, що встановлено під час розгляду справи судом апеляційної інстанції та підтверджено Верховним Судом в аналогічній справі № 477/1674/21.
VІІІ. Рух справи
22. 11 березня 2025 року представник позивача звернулася із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.
23. Ухвалою від 07 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
24. Ухвалою від 21 липня 2025 року відкрито касаційне провадження.
25. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 12 серпня 2025 року.
26. Ухвалою від 13 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
ІХ. Встановлені судами обставини 
27. Наказом виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 25 жовтня 2018 року № 224-а ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах із випробувальним терміном до 25 січня 2019 року.
28. З метою раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивним фінансовим витратам, виходячи із результату аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених в Меморандумі від 26 січня 2021 року № 12, наказом від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони»:
- з 15 липня 2021 року вилучено зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 67 штатних одиниць, згідно з додатком 1 до наказу (зокрема, із стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах вилучено 2 посади старшого стрільця 5 розряду);
- з 15 липня 2021 року введено у штатні розписи Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» 67 штатних одиниць, згідно із додатком 2 до наказу (зокрема, у кількості: у НОР-1 - 1; у НОР-3 - 2; у НОР-4 - 1 (посада старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв);
- дію трудових договорів працівників виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони, зазначених у додатку 3 до цього наказу, продовжено у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 1 статті 36 КЗпП (зокрема, ОСОБА_1 переміщено на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР-4);
- скорочено та вилучено з 15 липня 2021 року із штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 11 штатних одиниць, згідно із додатком 4 до наказу (посада позивача у цьому переліку відсутня).
29. Зокрема, згідно з переліками вилучених та введених посад, вказаних у додатках до наказів, вилучалася посада ОСОБА_1 як старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, та з 15 липня 2021 року вводилася по ньому посада старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв.
30. 10 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився із наказом № 181 та зазначив про свою незгоду з ним.
31. Відповідно до наказу виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 11 травня 2021 року № 193 внесено зміни до наказу від 30 квітня 2021 року № 181, зокрема: у пунктах 1, 2 слова «67 штатних одиниць» замінено словами «49 штатних одиниць»; у пункті 4 слова «11 штатних одиниць» замінено словами «9 штатних одиниць»; додатки 1, 2, 3, 4 викладено у новій редакції; пункт 3 викладено у новій редакції.
32. 14 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився із наказом № 193 та висловив про свою незгоду з ним.
33. Вказані зміни підпорядкованості потягли зміни в оплаті праці, зокрема, й щодо зміни показників та розміру преміювання на основі результатів господарської діяльності, про що позивач був повідомлений 26 травня 2021 року. При цьому відповідач у повідомленні про зміну істотних умов праці вказував на те, що з 15 липня 2021 року відбудеться реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, в результаті чого його посада буде переміщена до стрілецької команди охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв, та просив позивача протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати письмову згоду працювати у нових умовах, а також повідомив ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах, а саме можливість звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП через два місяці.
34. Діючі показники та розміри преміювання стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах становить 50 %, а показники та розміри преміювання стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв - 30 %.
35. Відповідно до протоколу від 14 липня 2021 року № 3 на засіданні профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії Одеської залізниці було прийнято до відома інформацію щодо змін в умовах праці та запобігання звільненню працівників.
36. Оскільки ОСОБА_1 не погодився на продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, наказом від 26 липня 2021 року № 161-ос був звільнений з посади старшого стрільця 5 розряду команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП.
37. На виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2024 року первинна профспілкова організація Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці надала виписку з протоколу від 22 листопада 2024 року № 154, за змістом якого було отримано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах у зв`язку з відмовою продовжити роботу внаслідок зміни істотних умов праці згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП.
Х. Позиція Верховного Суду
38. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 7), Верховний Суд зазначає таке.
39. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця», а постанова апеляційного суду - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу № 161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з АТ «Укрзалізниця» (див. пункт 7).
40. Верховний Суд звертає увагу на те, що статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
41. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП).
42. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
43. Згідно з частинами першою, третьою і четвертою статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
44. Аналіз частини третьої статті 32 КЗпП свідчить, що істотними умовами праці є, зокрема, система та розміри оплати праці; пільги та компенсації, передбачені колективним договором, локальними актами або чинним законодавством; режим роботи (дистанційна, надомна робота, гнучкий режим тощо); встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня); зміна робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності; суміщення професій; зміна розрядів і найменування посад; зміна посадових обов`язків; зміна строку трудового договору. Цей перелік не є вичерпним (див. постанову Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 754/5228/22).
45. Пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
46. Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).
47. Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці є виключним повноваженням власника (роботодавця).
48. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц).
49. Звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 761/11887/15-ц).
50. На власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці. Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці. Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частин першої статті 36 КЗпП (див. постанову Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 761/8658/16-ц).
51. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції встановив, що до штатного розпису підрозділу Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» було внесено зміни, а саме: вилучено штатні одиниці стрільців, зокрема, з команд з профілактичної роботи, водночас введено нові штатні одиниці до новоутворених стрілецьких команд з охорони вантажів та об`єктів станцій Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця».
52. Позивачеві, який працював старшим стрільцем команди з профілактичної роботи, було запропоновано іншу посаду в утворених стрілецьких командах іншого напрямку та з іншим підпорядкуванням, зі зміною переліку робочих обов`язків та системи оплати праці, від якої він відмовився.
53. З огляду на те, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача, в яких він відмовився працювати, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП (див. пункт 36).
54. Апеляційний суд врахував, що позивач у встановлений законом строк був попереджений про зміну істотних умов праці, а наказ про звільнення відповідач виніс зі спливом двох місяців з дня попередження та за відсутності згоди позивача продовжувати роботу у нових умовах (див. пункт 33).
55. Так, встановлено, що позивач був ознайомлений з наказом від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони» з урахуванням змін, внесених наказом від 11 травня 2021 року № 193. Повідомлення про зміну істотних умов праці позивач отримав 26 травня 2021 року, а звільнення відбулося 26 липня 2021 року згідно з наказом № 161-ос. При цьому зазначені накази та повідомлення містили чітке і зрозуміле формулювання умов праці, що підлягали зміні, зокрема, порівняльну таблицю змін показників та розмірів преміювання за основні результати господарської діяльності, а також повідомлення про наслідки відмови від роботи в нових умовах, зокрема, можливість звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП після спливу двомісячного строку (див. пункти 30, 32, 33).
56. Разом з тим, суд апеляційний суд взяв до уваги згоду первинної профспілкової організації Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці, членом якої є позивач, на його звільнення з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах у зв`язку з його відмовою продовжити роботу внаслідок зміни істотних умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП.
57. Доводи касаційної скарги про неповідомлення позивача про зміну істотних умов праці, а також про неістотність умови праці у вигляді розміру преміювання є безпідставними.
58. Апеляційний суд дав мотивовану відповідь на такі зауваження позивача та обґрунтовано врахував, що відповідач у повідомленні про зміну істотних умов праці (т 1 а.с.80) вказував на те, що з 15 липня 2021 року відбудеться реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, в результаті чого його посада буде переміщена до стрілецької команди охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв, та просив позивача протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати письмову згоду працювати у нових умовах, а також повідомив ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах, а саме можливість звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП через два місяці. Має місце зменшення показників роботи та відповідного преміювання за роботу (див. пункт 33).

59. Посилання позивача на проведення відповідачем фактичного скорочення штату працівників суд апеляційної інстанції визнав таким, що суперечить встановленим у справі обставинам. Зміна одного структурного підрозділу юридичної особи на інший без скорочення штату працівників не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу. Тому твердження позивача про те, що його необхідно було звільнити за частиною першою статті 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату є помилковим.
60. Апеляційний суд дослідив надані роботодавцем докази внесення змін до штатного розпису, а також зміни переліку робочих обов`язків і системи оплати праці. Крім того, врахував, що позивачу була запропонована інша посада в утворених командах іншого напрямку та з іншим підпорядкуванням, проте з однаковою кваліфікацією за кодом професії для продовження роботи у нових підрозділах у якості стрільця, від якої позивач відмовився.
61. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
62. Аналогічного правового висновку при звільнені старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 дійшов Верховний Суд у постанові від 09 липня 2025 року у справі № 477/1674/21.
63. Наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду (див. пункт 20) не свідчить про застосування норм права у цій справі без урахування висновків, що містяться у зазначених постановах.
ХІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64. Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині, якою скасоване рішення суду першої інстанції, ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права.
65. Незгода позивача із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування постанови апеляційного суду в оскарженій частині. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
66. Суд апеляційної інстанції належним чином, з дотриманням норм статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно встановив обставини справи та правильно вирішив спір в оскарженій частині.
67. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що немає підстав для скасування постанови апеляційного суду в оскарженій частині, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, що відповідатиме статті 410 ЦПК.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мантуленко Олена Володимирівна, залишити без задоволення.
2. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу № 161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко