Справа № 127/8304/26
Провадження № 2/127/2384/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Сичука М.М., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.08.2019 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73-804-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами) шляхом приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Зазначений договір складався з публічної частини, розміщеної на офіційному сайті банку та у місцях обслуговування клієнтів, а також індивідуальної частини, підписаної відповідачем.
Позивач зазначає, що підписанням кредитного договору відповідач підтвердила ознайомлення з умовами кредитування, прийняття публічної пропозиції банку, отримання паспорта споживчого кредиту, тарифів та інших документів, що регулюють правовідносини сторін. Укладений договір набрав чинності з моменту його підписання та діяв до 02.01.2025 року, а в будь-якому випадку – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
На виконання умов договору банк надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі у визначеному договором розмірі шляхом видачі готівкових коштів через касу банку, що підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими документами та виписками по рахунках позичальника.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язувалася своєчасно та в повному обсязі здійснювати щомісячні ануїтетні платежі, сплачувати проценти за користування кредитом, а також передбачені договором комісійні платежі. Кінцевий строк повернення кредиту був визначений сторонами до 02.01.2025 року.
Разом із тим, як зазначає позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим допустила прострочення виконання грошових зобов`язань.
Посилаючись на умови кредитного договору, позивач зазначає, що тривале прострочення виконання відповідачем своїх обов`язків надало кредитору право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості, у тому числі тієї її частини, строк виконання якої на момент пред`явлення вимоги ще не настав.
З цією метою кредитором на адресу відповідача була направлена письмова вимога про усунення порушень умов кредитного договору та дострокове повернення кредитних коштів у повному обсязі. Однак зазначена вимога залишилася без виконання, а заборгованість погашена не була.
Позивач вказує, що станом на дату переходу права вимоги за кредитним договором за відповідачем обліковувалася заборгованість у загальному розмірі 82279 грн. 34 коп., яка складається із 22 729 грн. 28 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 12 759 грн 17 коп. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 46 791 грн 05 коп. – заборгованість за комісійними платежами. 
На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, довідку кредитора та виписки з особових рахунків позичальника.
Крім того, позивач зазначає, що право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово переходило до інших кредиторів.
Так, 03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. За умовами зазначеного договору ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло усіх прав кредитора щодо боржників, визначених у відповідному реєстрі, у тому числі й щодо відповідача за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року.
У подальшому, 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшли усі права первісного кредитора за договорами, включеними до реєстру боржників. Серед таких договорів був і кредитний договір, укладений із відповідачем.
Позивач наголошує, що ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є фінансовою установою та має необхідні дозвільні документи для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема послуг факторингу та надання коштів у кредит, а тому набуття ним права вимоги відповідає вимогам законодавства України, зокрема положенням Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому позивач зазначає, що після переходу права вимоги ні ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювали додаткових нарахувань за кредитним договором та не змінювали його умов в односторонньому порядку. Розмір заборгованості визначений у тому обсязі, в якому вона існувала на дату відступлення права вимоги.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, наявність підтвердженої документами заборгованості та набуття позивачем статусу нового кредитора у спірному зобов`язанні, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року у розмірі 82 279 грн. 34 коп., а також понесені судові витрати, зокрема судовий збір у сумі 2 662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 19.03.20265 року у справі відкрито відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами було направлено відповідачу в установленому законом порядку. 
Відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Надісланий конверт із ухвалою суду відповідач отримав про що власноручно поставив підпис у рекомендованому повідомленні, а тому вважається належним повідомленням особи про розгляд справи.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Відповідно до наказу ДСА «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814, у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 20.08.2019 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73-804-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами).
Зі змісту наданого суду кредитного договору вбачається, що його укладення здійснювалося шляхом приєднання позичальника до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «МЕГАБАНК», що відповідає положенням статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив факт ознайомлення із його умовами, погодження з порядком надання кредитних коштів, строками їх повернення, розміром процентної ставки, графіком платежів, а також іншими істотними умовами кредитування.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Дослідженим судом кредитним договором підтверджується, що первісний кредитор АТ «МЕГАБАНК» прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених договором, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути отримані кошти, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Факт виникнення між сторонами кредитних правовідносин підтверджується не лише самим договором, але й розрахунком заборгованості, інформацією про рух коштів за кредитним рахунком та здійсненням відповідачем окремих платежів на виконання кредитного договору.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Разом із тим судом встановлено, що відповідач належним чином взяті на себе договірні зобов`язання не виконував, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором.
Вирішуючи питання щодо належності позивача як кредитора у спірних правовідносинах, суд виходить із такого.
З матеріалів справи вбачається, що після укладення кредитного договору право вимоги за ним неодноразово відступалося іншим особам у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Так, 03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
Зазначений договір укладений за результатами відкритих торгів (аукціону), проведених у межах процедури реалізації активів неплатоспроможного банку, що підтверджується протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року.
Згідно з умовами вказаного договору АТ «МЕГАБАНК» передало ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» усі належні йому права вимоги до боржників, визначених у відповідних реєстрах боржників, у тому числі права вимоги за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року.
У подальшому, 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір № 1/12 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.
Згідно з умовами зазначеного договору ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» передало, а ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло усі права кредитора за кредитними договорами, перелік яких наведений у додатках до договору.
Із наданого суду реєстру боржників убачається, що до переліку переданих прав вимоги включено право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правова позиція щодо відсутності необхідності отримання згоди боржника на відступлення права вимоги неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 та від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19.
Таким чином, досліджені судом договори відступлення права вимоги, реєстри боржників та інші письмові докази свідчать про безперервність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача та підтверджують набуття ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» статусу належного кредитора у спірних правовідносинах.
Доводи відповідача про відсутність у позивача права вимоги за кредитним договором суд відхиляє як безпідставні, оскільки вони спростовуються належними та допустимими доказами, дослідженими під час розгляду справи.
Водночас доводи відповідача щодо неправомірності нарахування комісії за обслуговування кредиту заслуговують на увагу та підлягають частковому прийняттю судом, з огляду на що суд окремо надає оцінку правомірності заявленої до стягнення заборгованості за комісією.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 46 791 грн 05 коп., суд зазначає таке.
На спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитний договір № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року укладений між банком та фізичною особою для задоволення споживчих потреб останньої та передбачає надання кредиту на строк понад один місяць.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають витрати споживача, зокрема проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 зазначеного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість встановлення кредитодавцем комісії за обслуговування кредиту, однак така комісія повинна бути пов`язана з конкретними додатковими або супутніми послугами, що фактично надаються позичальнику.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що якщо кредитним договором не визначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, а також не надано доказів погодження таких послуг із позичальником, то умова договору про сплату комісії за обслуговування кредиту є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,30 % від суми кредиту.
Разом із тим, ні умовами кредитного договору, ні іншими матеріалами справи не визначено конкретний перелік додаткових чи супутніх послуг, які надавалися відповідачу та за які встановлено відповідну комісію.
Позивачем також не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 76-80 ЦПК України на підтвердження фактичного надання відповідачу будь-яких додаткових послуг, за які останній був зобов`язаний сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
Суд звертає увагу, що саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо правомірності нарахування спірної комісії та наявності підстав для її стягнення.
Оскільки позивач не зазначив та не довів існування конкретних послуг, за які здійснювалося нарахування комісії, а умови договору не містять їх переліку та змісту, суд доходить висновку, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року у розмірі 46 791 грн 05 коп. задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним взятих на себе договірних зобов`язань щодо їх повернення, а також відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за комісією, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами становить 22 729 грн. 12 коп. + 12 759 грн. 17 коп. = 35 488 грн. 29 коп.
Таким чином, суд доходить висновку, що належними, допустимими та достатніми доказами, оціненими відповідно до вимог статей 76–80, 89 ЦПК України, підтверджено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року у розмірі 35 488 грн. 29 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» підлягають частковому задоволенню.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позов заявлено на суму 82 279 грн 34 коп., а суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 35 488 грн 29 коп., рівень задоволення позову становить 35 488,29 грн ? 100 % : 82 279,34 грн = 43,12 %.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп., що підтверджується матеріалами справи.
З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме:2 662,40 грн ? 43,12 % = 1 147 грн 84 коп.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правничої допомоги, ордер адвоката, акт наданих послуг та платіжні документи, які підтверджують фактичну оплату таких послуг.
Водночас відповідачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн, які також підтверджені належними доказами, поданими до матеріалів справи.
Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, відповідно до яких відшкодуванню підлягають фактично понесені, необхідні та розумні витрати, підтверджені належними доказами.
Оскільки позов задоволено частково — на 43,12 %, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 11 200 грн ? 43,12 % = 4 827 грн 44 коп.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 73-804-850-2-19-Г від 20.08.2019 року у розмірі 35 488 (тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 29 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 147 (одна тисяча сто сорок сім) гривень 84 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4827 (чотири тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 44 копійки.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 273 ЦПК України.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», ЄДРПОУ 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 30.06.2026.

Суддя