ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/1314/25	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2026 року
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2026 року (повний текст підписано 25.02.2026), суддя Худенко А.А.
у справі № 907/1314/25
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 255 600 грн

встановив:
21 листопада 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби про стягнення 255 600 грн шкоди в порядку регресу.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2026 року у справі № 907/1314/25 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою в розмірі 255 600 грн та 2422,40 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що 04.02.2024 року близько 13 години, в с. Луги, біля будинку 727, Рахівського району, Закарпатської області, водій-строковик прикордонної служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи службовим автомобілем марки "Renault Duster", перебуваючи на лінії патрулювання згідно дорожнього листа №0582, рухаючись автодорогою національного значення Н-09, зі сполученням "Мукачево - Рогатин", не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебігав проїжджу частину дороги з права на ліво відносно руху автомобіля, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та госпіталізований до Рахівської районної лікарні. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Центр автовиплат Поліс" звернулось з інтересах ОСОБА_3 - матері потерпілого до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування. Судом встановлено, що Наказом №3.1/18376 від 09.06.2025, Моторне (транспортне) страхове бюро України постановило сплатити заявнику відшкодування в розмірі 255 600 грн. Враховуючи наведене, позивач після проведення виплати потерпілій особі, в порядку ст. 1191 ЦК України звернувся до суду із регресним позовом до винуватця заподіяної шкоди.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2026 року у справі № 907/1314/25 та ухвалити нове про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору покликається як на норми по регресу так і суброгації, фактично не надавши остаточної правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами. Вважає, що позивач має право вимоги тільки до винної особи, при цьому можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування. Таким чином, між сторонами відсутні відносини щодо регресної вимоги, а тому судом ухвалене оспорюване рішення безпідставне. Також вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення позивачем страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі. Поряд з цим, апелянт вказує, що судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, а усі вимоги позивача до Військової частини НОМЕР_1 є незаконними і необґрунтованими.

Ухвалою суду від 18 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі № 907/1314/25 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2026 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; позивачу надано строк (15 днів з дня отримання ухвали) на подання суду відзиву на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Судом встановлено, що ухвала суду належним чином надіслана сторонам у справі, доставлена до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, на спростування обґрунтування апеляційної скарги апелянтом, зазначає, що позивач має право регресної вимоги виключно до винної у ДТП особи, що між сторонами відсутні відносини щодо регресної вимоги та позивачем не доведено належними та допустимими доказами про здійснення на користь потерпілої особи регламентної виплати, зазначає, що позивач звернувся з позовом до власника (володільця) транспортного засобу, водій (службовець, працівник) якого спричинив ДТП, а саме Військової частини НОМЕР_1 , а не до водія, а тому доводи апелянта з цього приводу є необґрунтованими. Позивач вважає, що факт здійснення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої особи в розмірі 255 600,00 грн підтверджується платіжною інструкцією № 18848 від 09.06.2025, яка наявна в матеріалах справи, з огляду на викладене, МТСБУ виконало покладений законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної водієм транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, як вбачається із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо кримінального провадження №12024071140000057, 04.02.2024 року близько 13 години, в с. Луги, біля будинку 727, Рахівського району, Закарпатської області, водій-строковик прикордонної служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи у службовим автомобілем марки "Renault Duster", перебуваючи на лінії патрулювання згідно дорожнього листа №0582, рухаючись автодорогою національного значення Н-09, зі сполученням "Мукачево - Рогатин", не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебігав проїжджу частину дороги з права на ліво відносно руху автомобіля, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та госпіталізований до Рахівської районної лікарні.
З долученого до матеріалів позовної заяви Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.06.2024, встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно Висновку Експерта №18, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок тілесних пошкоджень, що виникли внаслідок ударяння об тупий твердий предмет з необмеженою травмуючою поверхнею, якими можуть бути частини кузова автомобіля і є характерним для ДТП, а саме наїзду автомобіля на пішохода та вкладаються в строк події, що має місце 04.02.2024.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Центр автовиплат Поліс" звернулось з інтересах ОСОБА_3 - матері потерпілого (означене підтверджується долученим до матеріалів позовної заяви Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 02.02.1987) до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до зазначеної заяви, заявник просить виплатити страхове відшкодувати ОСОБА_3 утримання в розмірі 255 600 грн, оскільки остання є особою, яка досягнула пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
Наказом №3.1/18376 від 09.06.2025, Моторне (транспортне) страхове бюро України постановило сплатити заявнику відшкодування в розмірі 255 600 грн. Означена виплата також підтверджується Довідкою №1 від 05.06.2025 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та платіжною інструкцією №18848 від 09.06.2025.
У листопаді 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з цим позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 255 600,00 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Порядок відшкодування шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою (ДТП) регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), Законом України "Про страхування" та спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем у цій справі Моторним (транспортним) страховим бюро України, яке визначає свій статус як страхова компанія, тобто є суб`єктом зі спеціальним статусом, заявлено позовну вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, здійсненою позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Центр автовиплат Поліс".
Відповідно до вимог п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону) № 1961-IV від 01.07.2024, що діяв на дату ДТП, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. 
У відповідності до ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю та майну третіх осіб.
Відповідно до п.п. "а" п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції чинній на дату ДТП, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Керуючись нормами п.п. "а" п.41.1. ст. 41 Закону в редакції чинній на дату ДТП Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування в розмірі 266 500 грн, що підтверджується Довідкою №1 від 05.06.2025 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та платіжною інструкцією №18848 від 09.06.2025.
Таким чином, позивач виконав покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди потерпілій особі у ДТП саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим, виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Статтею 1191 ЦК України, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги на виплачену суму до винуватця заподіяної шкоди.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо встановлений порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Тлумачення ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 р. у справі №355/1394/16-ц.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018р. у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зважаючи на вищевикладене, а також беручи до уваги приписи ст. ст. 1172, 1187 Цивільного кодексу України, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що в даному випадку, особою, відповідальною за завданий збиток, є саме відповідач.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 255 600,00 грн відшкодування шкоди в порядку регресу.
Щодо доводів апелянта, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення позивачем страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі, колегія суддів такі відхиляє як необґрунтовані, оскільки факт здійснення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої особи в розмірі 255 600,00 грн підтверджується платіжною інструкцією № 18848 від 09.06.2025, яка наявна в матеріалах справи.
З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними. 
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2026 року у справі № 907/1314/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - без задоволення.
Матеріали справи № 907/1314/25 повернути до Господарського суду Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.