Дата документу 26.05.2026 Справа № 332/695/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №332/695/25  Головуючий у 1-й інстанції: Сапунцов В. Д.
Провадження № 22-ц/807/786/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В.,  Полякова О.З., Камалової В.В.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника – адвоката Виноградова-Ковтун Карина Геннадіївна на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, - 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В обґрунтування позову зазначено, що з серпня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживати спільно, як подружжя в помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Також з ними постійно проживала мама позивачки – ОСОБА_5 . З кінця 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина в орендованій кімнаті в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (оскільки до ОСОБА_4 було застосовано припис по відношенні до ОСОБА_5 ). Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не був зареєстрований, причиною цього зокрема були доволі неприязні стосунки між ОСОБА_4 та мамою ОСОБА_2 .. За час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили дрібний ремонт, купували інші предмети домашнього побуту; Позивачка спілкувалась та налагодила відносини з матір`ю та тіткою ОСОБА_4 ..
28 квітня 2023 року ОСОБА_4 був мобілізований та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Позивачка організувала ОСОБА_4 проводи в армію, приготувала необхідні речі та продукти харчування. Навіть перебуваючи на бойових позиціях ОСОБА_4 постійно телефонував Позивачці. Окрім, спілкування по телефону ОСОБА_4 систематично надсилав кошти Позивачці на проживання та особисті потреби.
За твердженням ОСОБА_2 померлий ОСОБА_4 був її єдиним утриманцем, оскільки останнім часом вона ніде не працювала та не отримувала ніяких доходів. Саме ОСОБА_4 повністю утримував та забезпечував сім`ю, а мама позивачки мала свій власний побут та бюджет.
Під час спільного проживання в одному помешканні між цивільним чоловіком ОСОБА_2 – ОСОБА_4 та її матір`ю склались доволі неприязні стосунки, через це у них виникали постійні конфлікти. Підтвердженням вищевказаного є вироки Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 року, справа N 345/228/22, від 01.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. Потерпілою по даній справі була мама позивачки. Вироком суду від 23.02.2022 року, справа N 345/228/22, констатовано факт спільного проживання у одному помешканні та встановлено факти численних випадків сімейного насильства над мамою позивачки.
Не зважаючи на доволі неприязні стосунки між мамою позивачки та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали мирно, кохали один одного та ніколи не ображали один одного. За час спільного проживання цивільне подружжя не вчиняли жодних суттєвих правочинів, таких як купівля нерухомого майна, або автотранспорту, оскільки сімейний дохід був дуже скромний. Разом з тим, ми постійно купляли звичайні побутові речі, продукти харчування.
09 серпня 2023 року, в ході телефонної розмови з безпосереднім командиром її померлого чоловіка (позовний " ОСОБА_6 ") ОСОБА_2 дізналась трагічну новину - загибель свого цивільного чоловіка. Позивачка доволі тяжко сприйняла цю новину та через погане самопочуття не змогла прибути на похорон ОСОБА_4 .. Окрім того, після загибелі, труну з його тілом направили матері, яка й здійснювала поховання. Після смерті свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання інформації про порядок призначення та виплати їй як члену сім`ї загиблого військовослужбовця одноразової грошової допомоги, передбачену Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975.
В усній бесіді позивачці роз`яснено вимоги Закону та Постанови щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та необхідного переліку документів. А також наголошено на тому, що вона не може бути отримувачем одноразової грошової допомоги, ні як утриманець, ні як член сім`ї загиблого.
Відповідно до ст. 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 ст. 16 цього Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю для захисту своїх прав.
Даний факт необхідний ОСОБА_2 для призначення і виплати їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.09.2024 року по справі N 345/6517/23 заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без руху, та роз`яснено про право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

На підставі вищевикладеного, позивач просила встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період часу з 22.08.2018 року по день смерті ОСОБА_4 .. 

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період часу з 22.08.2018 по день смерті ОСОБА_4 . 

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник – адвокат Виноградова-Ковтун Карина Геннадіївна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що матеріалами даної справи та письмовими доказами не підтверджується факт проживання між покійним ОСОБА_4 та ОСОБА_2 п`ять та більше років. За вироком суду від 17.08.2017 року по справі N 317/821/17 Запорізького районного суду Запорізької області, згідно якого ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано останнього періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу. Відтак, ОСОБА_4 протягом встановленого іспитового строку і до його закінчення 04.09.2018 проживав у селі Долинка Гуляйпільського району Запорізької області. Представник позивача не уповноважена представляти інтереси ОСОБА_2 в даній цивільній справі №332/695/25, у тому числі підписувати та подавати позовні заяви та інші процесуальні документи, оскільки дія доручення №017/07-5/11698 від 22.11.2024 року завершилася після залишення у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу без розгляду.
. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Соболик О.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми « Електронний суд» (т. 3 а.с.122-123, 126) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності третіх осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході судового розгляду даної справи із досліджених письмових доказів та показань свідків встановлено факт спільного проживання позивачки ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 22 серпня 2018 року по день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому суд першої інстанції зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для позивачки ОСОБА_2 важливе юридичне значення та є необхідним для отримання одноразової виплати у зв`язку зі смертю військовослужбовця.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , що підтверджується актовим записом про смерть N 1858 від 08 травня 2023 року (т.1. а.с 65).

За життя останній був військовослужбовцем та загинув виконуючи обов`язки із захисту Батьківщини.

В порядку Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 N 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану") матері ОСОБА_4 – ОСОБА_1 (Відповідачці) призначена одноразова грошова допомога у розмірі 7 500 000 грн (1/2 частина) та нерозподілена частина померлого батька ОСОБА_4 – ОСОБА_7 у розмірі 7 500 000 грн (1/2 частина).

Вищевказане підтверджується матеріалами, наданими суду в процесі розгляду справи Головним управлінням Національної Гвардії України (т.2 а.с.37-40) та не спростовується Відповідачкою.

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року за клопотанням представниці Позивачки було витребувано наступні докази: з ІНФОРМАЦІЯ_6 особову справу заведену на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України особову справу військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до витребуваної судом з ІНФОРМАЦІЯ_6 облікової картки до військового квитка на дату заповнення цієї облікової картки, а саме на 27 квітня 2023 року ОСОБА_4 зазначив осіб, які є його сім`єю, серед яких він зазначив ОСОБА_2 , як цивільну дружину, вказавши номер її мобільного телефону НОМЕР_2 та ОСОБА_1 , як матір, вказавши номер її мобільного телефону НОМЕР_3 . Також у цій обліковій картці ОСОБА_4 вказував своє місце проживання: АДРЕСА_1 , яке збігається з місцем проживання, яке ОСОБА_2 зазначила у позові як місце її спільного проживання з  ОСОБА_4 (т.1 а.с.25).

Судом досліджено надані Позивачкою виписки з її банківської картки, на яку вона починаючи з 14 березня 2019 року отримувала, в тому числі грошові кошти від матері ОСОБА_4 , тобто від ОСОБА_1 , а також від інших осіб, які за словами ОСОБА_2 були побратимами ОСОБА_4 під час його військової служби з позначкою в розділі "Деталі операції " ОСОБА_8 ») (т.1. а.с.9-17) та досліджено виписку з банківської картки матері позивачки – ОСОБА_5 , відповідно до якої матір ОСОБА_2 починаючи з 29 серпня 2018 року неодноразово отримувала грошові перекази від матері ОСОБА_4 , тобто від відповідачки (т.2 а.с.104-105).

Судом досліджено отримані від Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" роздруківки телефонних дзвінків, вихідних CMC повідомлень, місць розташування базових станцій мобільного оператора номера телефону НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_2 , які надходили з номера телефону НОМЕР_4 , що належав померлому ОСОБА_4 у період часу з 22.08.2018 по 05.08.2023, відповідно до яких зафіксовані багаторазові випадки з`єднань вказаних абонентів у вказаний період (т.2, а.с.97,Диск т.2 а.с.98). При цьому суд позбавлений можливості встановити та й дослідити зміст спілкування між зазначеними абонентами, а лише констатує наявність багаторазових випадків з`єднань між цими абонентами у вказаний період.

Так вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 року (справа N 345/228/22, провадження N 1-кп/345/140/2022) ОСОБА_4 було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного вироку було встановлено, що протягом 2020-2021 років вчиняв домашнє насильство по відношенню до матері Позивачки – ОСОБА_5 (т.1 а.с.21-23).

При цьому, відповідно до вступної частини вказаного вироку, ОСОБА_9 вже мав непогашену судимість за аналогічний злочин.

Відповідно до результатів пошуку кримінальних проваджень в Єдиному державному реєстру судових рішень встановлено, що вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2021 року (Справа N 345/1275/21 Провадження N 1-кп/345/201/2021), ОСОБА_4 було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного вироку серед іншого було встановлено, що "з 2019 року ОСОБА_4 спільно проживає із ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_5 в квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , де указані особи ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, тобто проживають у близьких відносинах". ОСОБА_4 перебуваючи на профілактичному обліку у секторі превенції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області як "кривдник", в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, умисно та безпричинно, протягом тривалого часу, знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до ОСОБА_5 , перебуває з її донькою в близьких відносинах, проживаючи з нею в одному помешканні, психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, що погіршило якість її життя, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_4 протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Відповідно до результатів пошуку справ про адміністративні правопорушення в Єдиному державному реєстру судових рішень встановлено, що вже 07.12.2018 року до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа N 345/5233/18 Провадження N 3/345/1310/2018, Постанова від 10.12.2018).

При цьому загальний результат пошуку справ про адміністративні правопорушення в Єдиному державному реєстру судових рішень стосовно ОСОБА_4 за період з 10.12.2018 по 11.04.2022 налічує 29 постанов Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалених за результатами розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , зокрема за ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) як по відношенню до ОСОБА_2 (Постанови від 20.12.2021 та від 11.04.2022) та її матері ОСОБА_5 ..

Також, відповідно до отриманих відомостей з Калуського районного відділу поліції Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, згідно з інформацією, протягом 2021-2022 років до вказаного відділу поліції надійшло шість звернень, а саме від 07.04.2021, від 25.11.2021, від 04.12.2021, від 06.12.2021, від 02.01.2022 та від 06.01.2022 за фактами вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 за адресою місця проживання- (т. 2. а. с. 24).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі N 244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі N 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі N 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі N 712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі N 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі N 490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі N 461/8250/20.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі N 524/10054/16.

Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі N 582/18/21, провадження N 61-20968сво21).

При цьому, із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є необхідним для отримання ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, і за даних обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16 січня 2026 року, вказаним вище вимогам відповідає.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 22 серпня 2018 року по день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати. При цьому в будь-якому іншому шлюбі вказані особи не перебували. 

Загиблий ОСОБА_4 за життя, а саме при заповненні облікової картки до військового квитка сам визначив склад своєї сім`ї, до якої він відніс ОСОБА_2 , як цивільну дружину та ОСОБА_1 , як матір, та зазначив своє фактичне місце проживання – АДРЕСА_1 , яке збігається з місцем проживання ОСОБА_2 та її матері.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2021 року (Справа N 345/1275/21 Провадження N 1-кп/345/201/2021), ОСОБА_4 було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного вироку серед іншого було встановлено, що "з 2019 року ОСОБА_4 спільно проживає із ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_5 в квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , де указані особи ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, тобто проживають у близьких відносинах». 

В Єдиному державному реєстру судових рішень стосовно ОСОБА_4 за період з 10.12.2018 по 11.04.2022 налічує 29 постанов Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалених за результатами розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , зокрема за ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) як по відношенню до ОСОБА_2 (Постанови від 20.12.2021 та від 11.04.2022) та її матері ОСОБА_5  за адресою проживання: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ,

Отже, вказані обставини систематичного притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення домашнього насильства як стосовно матері позивачки, так і до самої позивачки, яке вчинялось за адресою проживання АДРЕСА_1 свідчать про наявність тривалого спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 за вказаною адресою. При цьому суд першої інстанції врахував, що попри численні факти притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення домашнього насильства, такі випадки надалі не припиняли спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .. 

Крім того, суд обгрунтовано взяв до уваги, як доказ існування спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 наявність фактів домашнього насильства ОСОБА_4 стосовно її матері – ОСОБА_5 , з якою позивачка та ОСОБА_4 спільно проживали.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази в сукупності вказують на те, що між заявницею ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існували сталі відносини, притаманні саме подружжю, а саме щодо спільного їх проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, при заповненні облікової картки до військового квитка сам ОСОБА_4 визначив склад своєї сім`ї, до якої він відніс ОСОБА_2 , як цивільну дружину.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 22 серпня 2018 року по день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). 

Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання позивачки та загиблого однією сім`єю саме у вказаний період стороною відповідача не надано.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі стяттями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наявних у справі доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмовими доказами не підтверджується факт проживання між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 п`ять та більше років, а останній з моменту народження та до кінця січня 2019 року проживав у селі Долинка Пологівського
району Запорізької області не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №345/5266/18, провадження №3/345/305/2019 від 28.03.2019 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 відповідно до складеного протоколу за ч. 1 ст.173-2КУпАП серії ГП №065060, в якому вказано, як він 23.11.2018 року о 01.00 год. в АДРЕСА_3 , по місцю проживання, вчинив скандал із своєю співмешканкою, ображав її словесно, вчинив відносно неї дії психологічного характеру. Тобто, згідно вказаної постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №345/5266/18 від 28.03.2019 року, ОСОБА_4 вже з 2018 року фактично проживав в місті Калуші із ОСОБА_2 . Крім того постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області щодо фактів домашнього насильства за період з 2018 року відносно ОСОБА_4 щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_10 є належними та допустимими доказами з яких вбачається факт спільного фактичного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . 

Щодо доводів заявника про відсутність повноважень у ОСОБА_3 на представництво інтересів ОСОБА_2 у справі №332/695/25, оскільки доручення видане на представництво інтересів у справі 345/6517/23 по якій ухвалою суду заяву було залишено без розгляду, не заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_2 у справі про встановлення факту проживання однією сім`є чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу представляє адвокат Бігун В.П. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03 липня 2019 року серія ІФ №001562) на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 22 листопада 2024 року №017/07-5/11698, видане на підставі наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. В дорученні зазначено, що воно діє до використання всіх національних засобів правового захисту, а у випадку складання документів процесуального характеру як виду правничої допомоги – до моменту передання клієнту відповідних складених документів (п.2 доручення). Отже, інтереси ОСОБА_2 правомірно представляє адвокат Бігун В.П. на підставі доручення на надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 22 листопада 2024 року №017/07-5/11698 у справі щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. На підставі даного доручення адвокат в інтересах клієнтки спочатку звернулася до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (справа №345/6517/23). Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року, залишену без змін постановою Івано-Франківським апеляційним судом від 06 листопада 2024 року, залишено без розгляду. Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався тим, що ним встановлено спір про право на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі військовослужбовця. При цьому, роз`яснено ОСОБА_2 , що вона має право подати позов до суду на загальних підставах. Отже, на підставі доручення адвокат діючи в інтересах ОСОБА_2 до використання всіх національних засобів правового захисту, звернулася із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (справа №332/695/25), а зазначення в дорученні номеру справи №334/6517/23 є формальним та не заслуговує на увагу.

Наведені та інші доводи апеляційної скрги висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного рішення не впливають. 

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника – адвоката Виноградова-Ковтун Карина Геннадіївна – залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2026 року – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 травня 2026 року.

Головуючий суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В. 	Поляков О.З.