Справа № 523/10928/24
Провадження №2/523/1350/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В., 
за участю секретаря - Ячменьової Д.В.,
відповідачки (позивачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
представника відповідачки - Журик Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача та стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
01 липня 2024 року АТ «ПУМБ» через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03 серпня 2020 року сторони уклали кредитний договір № 2001648474701 за умовами якого відповідачка отримала кредитну картку з кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 40000 грн із сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Через порушення відповідачкою зобов`язань щодо повернення кредитних коштів станом на 30 квітня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 73225,52 грн, з яких 33289,47 грн - заборгованість за кредитом, 39936,05 грн - заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути разом із понесеними судовими витратами.
Ухвалою судді Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси Дяченка В.Г. від 24 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
11 лютого 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Журик Т.В., звернулася до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача та стягнення коштів, та просить стягнути з АТ «ПУМБ» на її користь 73225,52 грн, з яких 33289,47 грн - заборгованість за кредитом та 39936,05 грн - заборгованість за процентами, а також судові витрати.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 оформила кредитну карту № НОМЕР_1 у відділенні ПАТ «ПУМБ», зазначивши свій номер телефону НОМЕР_2 для отримання сповіщень про рух коштів. Даною карткою ОСОБА_1 скористалася один раз, знявши 1000 грн. За інформацією банка кредитний ліміт на картці було збільшено до 40000 грн, проте повідомлення на її номер телефону не надходило.
25 травня 2021 року вона отримала на свій телефон сповіщення про зняття коштів з її рахунку три рази по 10000 гривень у період часу з 11:51:28 по 11:53:55 та одне списання у 3000 гривень о 17:30:50, тобто з кредитної картки зникли 33000 грн, залишилися лише 6710,53 грн.
За інформацією банка зняття готівки здійснювалось в банкоматі AT «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , розташованому за адресою: м.Київ, вул.Академіка Заболотного, 26/1 із правильним введенням ПІН-коду.
У подальшому у телефонному режимі співробітник служби безпеки банку «ПУМБ» повідомив відповідачку, що гроші з картки були зняті в банкоматі по АДРЕСА_1 . 
28 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу поліції №3 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення стосовно неї шахрайських дій, які пов`язані з несанкціонованим списанням з карткового рахунку кредитних коштів у розмірі 33000 грн, на підставі якої внесені відомості за ст. 190 ч. 1 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, № кримінального провадження: 12021164490000722 від 28 травня 2021 року.
Оскільки ОСОБА_1 особисто не вчиняла дії щодо отримання кредитних коштів і не користувалася ними, кошти були перераховані на рахунки інших осіб шляхом вчинення шахрайських дій, тому банк, нараховуючи проценти за користування кредитом і списуючи нараховані відсотки та кошти на погашення кредиту з рахунку позивачки, діяв безпідставно, а тому на підставі ст.1212 ЦК України кошти у загальній сумі 73225,52 грн мають бути повернуті позивачці, як безпідставно набуті.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 541/0/15/25 від 18 березня 2025 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.
04 квітня 2025 року після повторного автоматизованого розподілу справа прийнята до провадження судді Пересипського районного суду м. Одеси Середи І.В., а також прийнятий зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача та стягнення коштів до спільного розгляду з позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.
08 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи є його клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідачка та її представниця заперечували проти первісного позову та підтримали зустрічний позов. Також відповідачка зазначила, що в день, коли з її картки було знято гроші, вона працювала в магазині, її картка знаходилася в сумці, була зачинена в кімнаті зберігання речей. На телефоні вона побачила надходження якихось повідомлень, однак в силу зайнятості не звернула увагу і не читала, однак після роботи прочитала їх зміст і побачила, що з картки було знято гроші. 
Коли вона повідомила в банк та поліцію, працівники стали перевіряти інформацію, в наступному їй показали відео як через банкомат чоловік знімав гроші, його обличчя не було видно.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідачку та її представника, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позов не підлягають задоволенню.
У ході судового розгляду встановлено, що 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву № 2001648474701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до банк відкрив на її ім`я картковий рахунок НОМЕР_4 та видав платіжний інструмент кредитну карту НОМЕР_1 з кредитним лімітом у сумі 25000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 47.88 % річних.
У своїй заяві відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб для пакету послуг «Кредитний плюс». Також підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також вона ознайомлена із правилами користування платіжною карткою, з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифами Банку.
У паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачкою, зафіксовані усі умови кредитування, а саме валюта кредиту, строку кредитування, відсоткова ставка, графік повернення кредиту та інші істотні умови Договору.
У подальшому відповідно до умов договору 22 квітня 2021 року кредитний ліміт на картковому рахунку ОСОБА_1 збільшено до 35000 грн, а 20 травня 2021 - до 40000 грн.
Під час оформлення кредитного договору відповідачка зазначила фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , на який надходили смс-сповіщення про рух грошових коштів.
Із виписки за картковим рахунком відповідачки НОМЕР_5 вбачається, що вона користувалася частково кредитними коштами та здійснювала погашення.
Позивач вказуючи на наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33289,47грн нарахував також 39936,05 грн - заборгованість за процентами.
За заявою ОСОБА_1 АТ «ПУМБ» повідомив, що зняття готівки з її карткового рахунку у розмірі 33000 грн здійснювалось з фізичним предявленням платіжної картки № НОМЕР_6 в банкоматі AT «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , розташованому за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 26/1 із правильним введенням ПІН-коду. Також представником банку 
Також в інформації про рух коштів від 27 травня 2021 року вказано про зняття коштів з рахунку 25.05.2021 року.
Як вбачається з виписки по рахунку сформованої 26.08.2025 року зафіксовано операцію зняття вказаних коштів через банкомат 27.05.2021 року по карті *0648.
Згідно звіту по транзакціях зазначено операції по рахунку з використанням картки зазначено про видачу готівки 25.05.2021 року .
25 травня 2021 року відбулося списання коштів з кредитного рахунку ОСОБА_1 три рази по 10000 гривень у період часу з 11:51:28 по 11:53:55 та одне списання у сумі 3000 гривень о 17:30:50. 
28 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу поліції №3 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення стосовно неї шахрайських дій, які пов`язані з несанкціонованим списанням з рахунку кредитних коштів у розмірі 33000 грн, на підставі якої внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 190 КК України, № кримінального провадження: 12021164490000722 від 28 травня 2021 року.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 травня 2021 року до ЄРДР за № 12021164490000722 внесено відомості про те, що 26 травня 2021 року у період часу з 11:51 до 17:30 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ПАТ «ПУМБ» у сумі 33000 грн (ЖЄО № 17853).
СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування за фактом заволоділа грошовими коштами на суму 33000 грн, станом на час розгляду справи досудове розслідування триває, проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, що підтверджується довідкою ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Як судом зясовано, ОСОБА_1 заперечує виникнення заборгованості у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань за кредитним договором, оскільки частково використані нею кредитні кошти погашала, а заборгованість виникла внаслідок злочинної діяльності невстановленої особи.
Про таку злочинну діяльність невідомих осіб відповідачка повідомила установу банку і правоохоронний орган.
Слід звернути увагу на те, що суду не надано інформації щодо проведення банком службової перевірки по вказаним фактам зняття коштів.
Як слідує із наданих позивачем доказів виникли протиріччя в даті вчинених операцій.
З метою виключення встановлених розбіжностей судом була постановлена ухвала про явку представника позивача для дачі особистих пояснень, однак явку представника не було забезпечено двічі.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч.1,2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 у справі N 6-71цс15, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності.
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц за позовом банка до клієнта про стягнення заборгованості вказано: "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" (провадження № 61-16504св18).
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 28 травня 2025 року у справі № 757/14963/23-ц та інших.
Вказана судова практика Верховного Суду є сталою та сформованою.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
Оцінивши надані докази в сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з її карткового рахунку.
Що стосується зустрічного позову, то необхідно звернути увагу на те, що доводи відповідачки про те, що банк має їй повернути на картку кошти є необгрунтованою, оскільки судом зроблено висновок, що вимога банку про стягнення з неї коштів є безпідставною, так як вона не отримувала їх, та і як свідчить в своїх поясненнях не зверталася для отримання готівки.
Відповідачка в зустрічних вимогах посилається на норми, які не регулюють виниклі правовідносини.
Отже, виходячи із встановлених судом обставин та норм, які регулюють виниклі правовідносини, зустрічний позов не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354,355 ЦПК України -
ВИРІШИВ:
Відмовити Акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживача та стягнення коштів.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя