Справа № 523/10586/25
Провадження №1-кп/523/827/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 травня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
прокурора Пересипської (Суворовської) окружної прокуратури м.Одеси – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
потерпілої й цивільного позивача– ОСОБА_7 
захисника – ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
обвинуваченого (підсудного) і цивільного відповідача – ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025162490000705 від 15.04.2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого і офіційно непрацевлаштованого; зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:
- 06.02.2018 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186, ст.ст.75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 06.11.2019 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, (зі слів) звільнився 09.08.2023 року по відбуттю строку покарання на території рф (краснодарський край), куди був етапований з виправної колонії на тимчасово окупованій території України (Херсонської області),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, а також цивільний позов потерпілої до вказаного підсудного «Про відшкодування матеріальних та моральних збитків», поданий в порядку ст.128 КПК України, 
ВСТАНОВИВ:
Підсудний ОСОБА_11 , будучи раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, судимість за які незнята і не погашена в установленому законом порядку, достовірно знаючи про військову агресію збройних сил рф проти України та впровадження на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжено, останній раз, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025, затвердженого Законом України від 15.01.2025 №4220-IХ, продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 строком на 90 діб, повторно, вчинив умисний, корисливий злочин із погрозою застосування насильства до потерпілої, при наступних обставинах.
Так, 15.04.2025 о 10:30 годин, підсудний ОСОБА_11 , знаходячись на тротуарі перехресті вулиць пр.Князя Володимира Великого та вул.Марсельська в м.Одесі, побачив раніше незнайомому йому потерпілу ОСОБА_7 , яка прямувала тротуаром, та в цей час у підсудного виник намір на заволодіння чужим майном, а саме золотим ланцюгом із підвіскою, який він побачив на шиї у потерпілої.
Діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, підсудний ОСОБА_11 , завчасно підготувавши предмет ззовні схожий на ніж, почав слідкувати за потерпілою.
В подальшому, підсудний ОСОБА_11 переслідуючи потерпілу ОСОБА_7 , зайшов за нею парадної №1 будинку №54 по вул.Героїв оборони Одеси, де приблизно о 10:56 годин вказаний підсудний, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, дістав раніше заготовлений ним ніж «Glock 81», який відноситься до категорії контактної коротко клинкової зброї колючої дії, виготовлений промисловим способом, та приставив його до шиї потерпілої, тим самим подавив волю останньої до спротиву, а іншою рукою, шляхом ривка, зірвав із шиї потерпілої золотий ланцюжок плетіння «бісмарк», вагою 8,5гр, вартістю 38250 гривень, із золотою підвіскою у вигляді кулона овальної форми, вагою 1,5гр, вартістю 4500 гривень.
Після чого, підсудний ОСОБА_11 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 42750 (38250+4500) гривень. 
Крім того, підсудний ОСОБА_11 , точної дати, часу та місця досудовим слідством не встановлено, , але не пізніше 15.04.2025, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на порушення режиму обігу вогнепальної/холодної зброї та бойових припасів, а саме порушення вимог, передбачених постановою Верховної Ради України №2471-ХП від 17.06.1992 року з додатками «Про право власності на окремі види майна» зі змінами та доповненнями від 24.01.1995, постановою Кабінету Міністерств України №576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» зі змінами та доповненнями від 20.04.2007, п.12 Наказу МВС України №662 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів. а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» зі змінами та доповненнями від 17.06.2008, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у неустановленому місці, без передбаченого законом дозволу придбав ніж «Glock 81».
Після чого, підсудний ОСОБА_11 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу став носити його при собі для особистих потреб.
Так, 15.04.2025 в період часу з 12:10 год. по 12:40 год., співробітниками поліції, проведено огляд місця події за адресою: м.Одеса, вул.Героїв оборони Одеси, 54, в парадній №1, де при вході на підлозі було виявлено та вилучено ніж «Glock 81», який відноситься до категорії контактної коротко клинкової зброї колючої дії, виготовлений промисловим способом.
Підсудний ОСОБА_11 свою провину за висунутим у кримінальному провадженні обвинуваченню визнав частково: за ст.187 КК України – не визнав повністю, за ст.263 КК – визнав повністю, а будучи допитаним в судовому засіданні, показав суду про те, що дійсно належний йому ніж він загубив по вул.Героїв оборони Одеси, коли шукав «закладку» з наркотичним засобом. Потерпілу ОСОБА_7 він раніше не бачив і розбійного нападу стосовно неї не скоював, її майном – золотим ланцюжком і підвіскою він не заволодівав, а тому її цивільний позов він не визнає. Своє перебування у відповідний час поблизу місця злочину, що також вбачається з дослідженого в суді відеозапису, він не заперечує, оскільки шукав «закладку». Не згодний з результатами відтворення в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту за його участю, оскільки вказує на надання ним пояснень під впливом працівників поліції, з приводу чого він скарг не подавав. Впізнання його особи потерпілою ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування та в суді, надання нею показів щодо вчинення ним розбійного нападу із заволодінням її майном та погрозою застосування ножа, пояснити не може. Просить постановити справедливе судове рішення.
Незважаючи на невизнання підсудним ОСОБА_12 своєї провини у скоєнні інкримінованого за обвинувальним актом розбійного нападу із заволодінням майном потерпілої ОСОБА_7 , а також на визнання підсудним вини у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, винність зазначеного підсудного у вчиненні вищеописаних кримінальних правопорушень об`єктивно доведена й повністю підтверджується наступними дослідженими і перевіреними в судовому засіданні доказами:
• показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила суду про обставини раптового нападу на неї підсудного ОСОБА_12 і заволодіння її майном, в ході якого в першій половині 15.04.2025 під час її повернення з магазину до місця проживання і входження у парадну АДРЕСА_2 на неї ззаду несподівано напав підсудний ОСОБА_11 , який заштовхнув її до парадної і не дав можливість закрити двері, після чого тримаючи в одній руці ніж і приставивши його їй до шиї, зірвав з її шиї золотий ланцюжок (плетіння «бісмарк») із золотою підвіскою. Вона під час цього схопила підсудного ОСОБА_11 за руку, в якій був ніж, але нападник вирвав свою руку з ланцюжком, залишивши в її руці ніж, та вибіг з парадної. Після цього, вона вибігла за підсудним і деякий час переслідувала його, кричавши про повернення її майна, але не наздогнала підсудного, оскільки той дуже швидко втік з місця злочину. Вона одразу викликала поліцію на місце події, по приїзду яких вона видала ніж нападника та нею було знайдено біля дверей парадної її золотий кулон, який імовірно випав з рук підсудного. В результаті цього нападу їй були завдані тілесні ушкодження у вигляді порізів на шиї та руці, якою вона схопилась за ніж нападника, фотознімки яких та викраденого ланцюжка вона додала до свого цивільного позову, а також спричинено матеріальну шкоду у вигляді вартості викраденого ланцюжка. Через деякий час поліцейські пред`явили їй певну кількість фотознімків раніше незнайомих осіб, серед яких вона впізнала підсудного ОСОБА_11 , якого вона добре роздивилась в парадній, оскільки вони були у безпосередній близькості один від одного. На своїх показах та позовних вимогах наполягає, просить стягнути завдану їй матеріальну і моральну шкоду в повному обсязі;
• протоколом огляду місця події від 15.04.2025 і фототаблицею до нього, за змістом яких об`єктом огляду була ділянка місцевості перед входом до парадної №1 будинку АДРЕСА_3 , де був виявлений і вилучений підсудному ОСОБА_11 ніж з написом «Glock 81, а також належний потерпілій ОСОБА_7 золотий кулон, детально описані у зазначеному протоколі і зафіксовані у фототаблиці (т.2 а.с.4-11);
• висновком експерта №СЕ-19/116-25/9849-ХЗ від 21.05.2025, за яким ніж «Glock 81» відноситься до категорії контактної коротко клинкової зброї колючої дії, виготовлений промисловим способом (т.2 а.с.19-22);
• результатами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з протоколу якого вбачається, що 15.04.2025 потерпіла ОСОБА_7 впізнала за фотознімком підсудного ОСОБА_11 , як особу яка 15.04.2025 погрожуючи ножом зірвав з її шиї золотий ланцюжок з кулоном (т.2 а.с.25-28);
• заявою потерпілої ОСОБА_7 від 15.04.2025, в якій остання просила долучити до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу належний їй кулон овальної форми з камінцем рубін червоного кольору, який був виявлений на сходинці парадної після скоєння стосовно неї розбійного нападу підсудним ОСОБА_11 з загрозою застосування ножа та заволодіння золотим ланцюжком потерпілої, зірваного підсудним з її шиї (т.2 а.с.29);
• протоколом огляду речового доказу від 16.04.2025 за участю потерпілої ОСОБА_7 та фототаблицею до нього, у яких детально описано і зафіксовано підвіска із червоного золота з петлею-тримачем, овальної форми, з одним камінцем червоного кольору (т.2 а.с.30-31);
• протоколом огляду предмету від 17.04.2025, за змістом якого об`єктом огляду з використанням технічних засобів фіксування був відеозапис з зовнішніх камер відеоспостереження, встановлених на фасаді будинку №67 по вул.Капітана Кузнецова в м.Одесі, на якому зафіксовано залишення підсудним ОСОБА_11 місця вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_7 (т.2 а.с.35-38);
• результатами відтворення в залі суду відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження, встановлених на фасаді будинку №67 по вул.Капітана Кузнецова в м.Одесі, на якому зафіксовано залишення підсудним ОСОБА_11 місця вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_7 (т.2 а.с.39):
• протоколом проведення слідчого експерименту за участю підсудного ОСОБА_11 , згідно з яким підсудний ОСОБА_11 в присутності захисника розповів та показав про обставини вчинення ним розбійного нападу, свою провину у скоєнні якого визнавав повністю і виказав розкаяння (т.2 а.с.45-47);
• результатами відтворення в суді відеозапису слідчого експерименту з підсудним ОСОБА_11 , на якому зафіксовано як вказаний підсудний в присутності захисника на місці показав про обставини вчинення ним розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_7 , поєднаного з погрозою застосування ножа, під час якого підсудний зірвав з ший потерпілої золотий ланцюжок з кулоном та після чого з місця скоєння злочину зник, що мало місце в парадній будинку №54 по вул.Героїв оборони Одеси в м.Одесі у ранковий час 15.04.2025 (т.2 а.с.48).
Разом із тим, невизнання підсудним ОСОБА_11 своєї провини за інкримінованим обвинуваченням за ч.4 ст.187 КК України, його показання в суді та доводи захисника та про недоведення стороною обвинувачення провини підсудного у вчиненні зазначеного інкримінованого злочину за відповідними кваліфікуючими ознаками, у зв`язку з чим підсудного належить виправдати, а у задоволенні цивільного позову належить відмовити, - судом до уваги приймаються та оцінюються критично, як обраний стороною захисту засіб уникнення підсудного від відповідальності, з огляду на таке.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 373 означеного Кодексу встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 284 цього Кодексу.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Крім того, суд ураховує позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, визначену в постанові від 28.04.2021 року (справа №552/5608/18), за якою стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин (и) був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (нів).
Надаючи ж оцінку протоколу та відеозапису слідчого експерименту за участю підсудного ОСОБА_11 , а також доводам останнього щодо надання ним при проведенні цієї слідчої дії зізнавальних показів внаслідок застосування до нього недозволених заходів впливу з боку працівників поліції, суд вважає, що підстав для визнання цих доказів недопустимими чи неналежними під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено і стороною захисту не надано, а наведені доводи підсудного не заслуговують на увагу, оскільки при проведенні означеної слідчої дії було дотримано право останнього на захист і забезпечено участь захисника, в присутності якого (як слідує з відеозапису), підсудний будь-яких скарг чи заперечень з приводу дій працівників поліції або слідчого не висловлював. 
До того ж, суд зауважує на тому, що як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України, за результатами ознайомлення з означеними матеріалами сторона захисту будь-яких зауважень чи скарг з приводу наданих їм матеріалів не заявляла, що у свою чергу також спростовує доводи підсудного ОСОБА_11 у наведеній вище частині. 
Таким чином, при вирішенні питання щодо доведеності провини підсудного ОСОБА_11 та кваліфікації його діянь за висунутим обвинуваченням, відповідальність за яким зокрема передбачена ч.4 ст.187 КК України, суд виходить з того, що сукупність і взаємозв`язок усіх перевірених в судовому засіданні вищевикладених доказів та обставин скоєного підсудним, зокрема характер і послідовність його дій з метою заволодіння чужим майном, засіб та раптовість їх нападу на потерпілу ОСОБА_7 , безпосередньо поєднаного з погрозою застосування ножа, що обумовило сприйняття потерпілою небезпечності такої погрози для її життя та здоров`я, а також відкритість й зухвалість дій вказаного підсудного із заволодіння майном потерпілої, подальше утримання викраденого майна і розпорядження ним, - поза розумним сумнівом свідчать про наявність та зміст умислу зазначеного підсудного, направленого саме на скоєння ним нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Аналогічні правові позиції містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року (п.6, 9).
Згідно з означеними правовими позиціями Верховного Суду України, розбій як злочин проти власності (ст.187 КК) – це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, а під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства та розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Під небезпечним для життя чи здоров`я насильством, слід розуміти умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо. 
Тотожні правові висновки, за схожими обставинами кримінального провадження, викладені у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.04.2018 року (справа №51-2608км18), від 03.04.2018 року (справа №51-239км17), від 31.07.2018 року (справа №405/3734/16-к). 
Приймаючи до уваги наведені обставини, оцінивши в умовах змагальності й диспозитивності судового процесу досліджені і перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про їх допустимість, належність і достатність, внаслідок чого судом беззаперечно встановлено, що підсудний ОСОБА_11 своїми умисними діями скоїв носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану; а відтак дії вказаного підсудного вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.263, ч.4 ст.187 КК України, відповідно.
Так, з огляду на ч.4 ст.187 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що караються позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Кримінальна ж відповідальність за ч.2 ст.263 вказаного Кодексу настає за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, що караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційним наглядом на строк від двох до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Частина 1 ст.33 означеного Кодексу регламентує, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.
При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_11 , суд приймає до уваги характер і обставини скоєного ним, підвищену суспільну небезпечність і корисливу спрямованість доведеного обвинувачення, зухвалість способу вчинення інкримінованого діяння, поєднаного з погрозою застосування ножа, тобто насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , яке за приписами ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та мало місце під час дії воєнного стану в державі, а також суд ураховує невизнання підсудним своєї провини та наявність у потерпілої матеріальних і моральних претензій до нього, характеризуючі особу підсудного дані та стан його здоров`я.
Так, за матеріалами кримінального провадження, підсудний ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий та має непогашену і незняту у встановленому законом порядку судимість, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності; неодружений і утриманців не має (зі слів – має 4-х дітей, але підтверджуючі документи з цього приводу не надані); офіційно непрацевлаштований і зі слів – до центру зайнятості з приводу працевлаштування не звертався; забезпечений місцем реєстрації та проживання на території Одеського району; на обліку КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР та КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР не значиться; утримується під вартою з 15.04.2025; зі слів – знятий з обліку військовозобов`язаних у зв`язку з попереднім засудженням. 
Комплексність наведених обставин свідчить про стійку схильність підсудного ОСОБА_11 до скоєння кримінально-протиправних діянь, про відсутність у нього дієвого каяття та осуду своєї поведінки, про його відмову робити належні висновки з попереднього притягнення до кримінальної відповідальності та ставати на шлях виправлення, про небажання займатися суспільно-корисною діяльністю в умовах складного для держави часу – воєнного стану, сукупність чого обумовлює висновок про неможливість виправлення зазначеного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень без тимчасової ізоляції від суспільства. 
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання підсудного ОСОБА_11 , як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, під час розгляду кримінального провадження не встановлено. 
На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і характер, підвищену суспільну небезпечність доведеного підсудному ОСОБА_11 обвинувачення, корисливу спрямованість та зухвалий спосіб заволодіння ним майном потерпілої, поєднаний з погрозою застосуванням небезпечного для життя та здоров`я потерпілої насильства, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, характеризуючі особу підсудного дані, комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України в цілому погоджується з висловленою прокурором в ході судових дебатів позицією і доходить висновку про призначення вказаному підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах строків, встановлених санкціями ч.4 ст.187, ч. 2 ст.263 означеного Кодексу, відповідно, з призначенням остаточного покарання в порядку ст.70 цього ж Кодексу та з конфіскацією усього належному підсудному майна, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Зі змісту ст.63 КК України вбачається, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а згідно зі ст.59 цього ж Кодексу, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, та конфіскація майна встановлюється за тяжкі й особливо тяжкі корисливі злочини, за злочини проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначене лише у випадках, спеціально призначених в Особливій частині цього Кодексу. 
Вирішуючи питання щодо зарахування терміну попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_11 до строку призначеного покарання, суд ураховує період тримання підсудного під вартою в цьому кримінальному провадженні за правилами ч.5 ст.72 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальних та моральних збитків», заявлений до підсудного ОСОБА_11 , але не визнаний останнім, - підлягає задоволенню у повному обсязі та стягненню з цивільного відповідача на користь цивільного позивача заявленого розміру позовних вимог, за наступними підставами.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, поміж іншого, є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі, а збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі; витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст.22 ЦК України).
З огляду на приписи ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, а моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст.1167 ЦК).
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ст.1177 ЦК).
Приймаючи до уваги наведені законодавчо урегульовані підстави для розв`язання цивільних позовів та стягнення завданої кримінальним правопорушенням шкоди, зважаючи на дотримання принципів законності, розумності й справедливості, приймаючи до уваги досліджені події та обставини кримінального правопорушення, доведеність провини підсудного і цивільного відповідача ОСОБА_11 та її ступень, суд при визначені розміру фактично спричиненої потерпілій ОСОБА_7 матеріальної й моральної шкоди, виходить з наданих позивачем доказів та її показів в суді, моральних та фізичних страждань останньої, які настали в результаті здійснених вказаним відповідачем протиправних дій, що призвели у свою чергу, до заподіяння позивачці матеріальної шкоди (у вигляді вартості викраденого майна) та спричинення їй тілесних ушкоджень, погіршення її психічного стану в результаті означених дій та лікування останньої, що у свою чергу призвело до зміни укладу її життя, а відтак суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальних збитків 42750 гривень та моральної шкоди 10000 гривень, уявляє собою законну, розумну й справедливу компенсацію за цим позовом.
Питання щодо долі речових доказів та арешту майна у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 174 КПК України, відповідно, а щодо процесуальних витрат – за правилами ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу.
Керуючись ст.ст.100, 124, 126, 174, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, ст.ст.3, 22, 23, 1167, 1177 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, призначивши покарання:
-за ч.4 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією усього належного йому майна;
-за ч.2 ст.263 КК України – у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_11 визначити у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 місяців, з конфіскацією усього належного йому майна.
В порядку ч.5 ст.72, ст.63 КК України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_11 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування призначеного основного покарання повністю термін його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні з 15.04.2025, із співвідношення одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.
Відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України, ст.ст.3, 22, 23, 1167, 1177 ЦК України, цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальних та моральних збитків», заявлений до цивільного відповідача ОСОБА_11 , - задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальних збитків 42750 гривень та моральної шкоди - 10000 гривень. 
Згідно з ч.4 ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні за ухвалою слідчого судді від 17.04.2025, на ніж з написом «Glock 81, який зберігається в камері схованок ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція 000453 від 27.05.2025), після набрання вироком законної сили, - скасувати. 
В силу ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні – овальну підвіску (кулон) з червоним камінцем, який був переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_7 , - вважати повернутим за належністю вказаній особі, а ніж з написом «Glock 81, який зберігається в камері схованок ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція 000453 від 27.05.2025), після набрання вироком законної сили, - конфіскувати на користь держави в частині виконання вироку щодо конфіскації належного засудженому майна. 
З огляду на ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1782,80 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути з ОСОБА_11 , на користь держави.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_11 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1