Справа №949/2719/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року     м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Директор Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» Марія Хлопкова звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 та просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року в загальному розмірі 18017,70 грн, яка складається з 11810,76 грн заборгованості за тілом кредиту, 5805,94 грн заборгованості за процентами та 401,00 грн заборгованості за комісією. Також позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №163587, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 13334,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші передбачені договором платежі у строки та на умовах, визначених договором.
Кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом використання інформаційно-комунікаційної системи первісного кредитора, а відповідачка підписала індивідуальну частину кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. До укладення кредитного договору відповідачці було надано паспорт споживчого кредиту та іншу інформацію щодо умов кредитування, а після прийняття нею умов договору первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту в погодженому сторонами порядку.
Кредитні кошти були надані відповідачці шляхом поєднання кількох способів виконання, передбачених умовами кредитування: частина коштів була спрямована на погашення попередньої заборгованості відповідачки перед первісним кредитором, частина коштів була перерахована на картковий рахунок відповідачки, а частина була спрямована на погашення комісії, нарахованої згідно з умовами індивідуальної частини договору. Первісний кредитор надав відповідачці кредит у погодженому сторонами порядку, однак відповідачка належним чином зобов`язання за договором не виконала.
У подальшому, 16 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №16042025, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу права грошової вимоги до боржників. Згідно з реєстром прав вимог №3 від 04 червня 2025 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року.
Відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 18467,70 грн, з яких 11810,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5805,94 грн - заборгованість за процентами, 401,00 грн - заборгованість за комісією та 450,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Водночас у прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 18017,70 грн, тобто без стягнення штрафних санкцій у сумі 450,00 грн.
Представник позивача у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка, будучи двічі належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про її виклик (а.с. 31, 33), у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, тобто постановляє заочне рішення.
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на неявку відповідачки, належне повідомлення її про дату, час і місце судового засідання, відсутність відзиву на позовну заяву, а також з урахуванням того, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 11 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №163587.
Відповідно до п.1.1 індивідуальної частини договору про споживчий кредит, кредитний договір складається з індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника, та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит, розміщеної на веб-сайті кредитодавця. Цим же пунктом передбачено, що позичальник укладає договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку платежів як невід`ємних частин кредитного договору шляхом підписання індивідуальної частини/акцепту, а з моменту такого підписання договір про споживчий кредит набуває чинності.
Згідно з п.1.2 індивідуальної частини договору позичальник засвідчує, що до укладення договору отримав та ознайомився, зокрема, з індивідуальною частиною договору, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору, правилами надання коштів та банківських металів у кредит кредитодавця, а також іншою інформацією, необхідною для прийняття свідомого рішення про укладення договору та отримання кредиту.
Відповідно до п.2.1 публічної частини договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти у сумі, визначеній індивідуальною частиною договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та комісію за управління та обслуговування кредиту відповідно до умов, зазначених в індивідуальній частині договору. 
Пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 публічної частини договору передбачено, що кредит надається у порядку, визначеному індивідуальною частиною, на умовах строковості, повернення та платності, а кредит повертається, проценти і комісія сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат, визначених індивідуальною частиною та/або графіком платежів.
Відповідно до п.2.2 публічної частини договору днем надання кредиту вважається день перерахування кредитодавцем грошових коштів позичальнику та/або погашення заборгованості чи частини заборгованості позичальника перед кредитодавцем за кредитним договором та/або кредитом.
З індивідуальної частини договору вбачається, що загальний розмір кредиту становить 13334,00 грн. Кредит надавався у погодженому сторонами порядку: частина кредиту спрямовувалася на погашення заборгованості позичальника за попереднім договором про споживчий кредит, частина кредиту перераховувалася на картковий рахунок позичальника, а частина кредиту у розмірі 3333,50 грн спрямовувалася на погашення комісії за надання кредиту, нарахованої згідно з п.2.5 індивідуальної частини договору.
Згідно з п.2.3 індивідуальної частини договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Тип процентної ставки визначено як фіксований. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня, наступного за днем отримання кредиту позичальником, протягом строку кредитування, зазначеного в п.2.6 індивідуальної частини договору та/або графіку платежів. Розмір процентної ставки є незмінним.
Відповідно до п.2.4 індивідуальної частини договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн, а стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн.
Згідно з п.2.5 індивідуальної частини договору комісія за надання кредиту складає 3333,50 грн, нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено умовами індивідуальної частини договору.
Відповідно до п.2.6 індивідуальної частини договору загальний строк кредитування складає 84 дні, а саме з 11 грудня 2024 року по 05 березня 2025 року.
Із графіку платежів, який є складовою кредитного договору, вбачається, що строк кредитування розпочався 11 грудня 2024 року, а повернення кредиту, процентів і комісій мало здійснюватися шістьма платежами: 25 грудня 2024 року, 08 січня 2025 року, 22 січня 2025 року, 05 лютого 2025 року, 19 лютого 2025 року та 05 березня 2025 року. Розмір кожного платежу визначено у сумі 3524,34 грн, а загальна сума платежів за графіком становить 21146,04 грн.
Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що до укладення договору відповідачці було надано інформацію про кредитодавця, основні умови кредитування, загальний розмір кредиту, строк кредитування, спосіб надання кредиту, процентну ставку, тип процентної ставки, платежі за послуги кредитодавця, порядок повернення кредиту, кількість і розмір платежів, реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача та наслідки прострочення виконання зобов`язань за договором.
У паспорті споживчого кредиту зазначено, що процентна ставка становить 390,00 % річних, тип процентної ставки є фіксованим, комісія за управління та обслуговування кредиту за зниженим тарифом становить 1,00 грн за кожний період користування кредитом між датами здійснення чергового платежу, загальні витрати за кредитом становлять 11145,54 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом визначена у розмірі 24479,54 грн, а реальна річна процентна ставка — 48083,53 % річних. Паспортом також передбачено, що кредит мав бути повернутий протягом 84 днів шляхом внесення шести платежів, кінцевою датою платежу визначено 05 березня 2025 року, а у разі прострочення виконання зобов`язань договором передбачені наслідки у вигляді нарахування штрафу, пені та комісії за управління та обслуговування кредиту за стандартним тарифом.
Судом також досліджено заяву на видачу кредиту №100717684 від 11 грудня 2024 року, з якої вбачається, що відповідачка звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» із пропозицією видати їй кредит у розмірі 13334,00 грн у момент підписання договору на умовах, визначених заявою та кредитним договором. Вказана заява узгоджується з індивідуальною частиною договору, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, оскільки підтверджує звернення відповідачки до первісного кредитора із заявою про отримання кредиту саме в тому розмірі та на тих умовах, які надалі були відображені у кредитному договорі.
Оцінюючи докази укладення кредитного договору, суд виходить з того, що індивідуальна частина договору, паспорт споживчого кредиту, заява на видачу кредиту, публічна частина договору та графік платежів у своїй сукупності підтверджують погодження сторонами істотних умов кредитування, зокрема суми кредиту, строку кредитування, порядку надання кредиту, процентної ставки, комісій, графіку платежів, порядку повернення кредиту та наслідків прострочення виконання зобов`язань.
За змістом статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній формі. 
Відповідно до частин першої та третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а використання електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом. 
Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. 
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором є даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин третьої, шостої, восьмої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та прийняття такої пропозиції другою стороною, вважається укладеним з моменту одержання відповіді про прийняття цієї пропозиції, а електронний договір, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Із індивідуальної частини кредитного договору вбачається, що договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, а прийняття пропозиції кредитодавця здійснюється шляхом підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Індивідуальна частина договору про споживчий кредит №163587 від 11 грудня 2024 року та заява/паспорт споживчого кредиту підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також підписані від імені кредитодавця. Наявність таких підписів підтверджує прийняття відповідачкою пропозиції кредитодавця, її волевиявлення на укладення кредитного договору та погодження істотних умов кредитування.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що кредитний договір №163587 від 11 грудня 2024 року був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 належним чином, у письмовій електронній формі, з дотриманням вимог цивільного законодавства та Закону України «Про електронну комерцію».
Факт надання кредитних коштів підтверджується витягом з довідки про перерахування грошових коштів, відповідно до якого 11 грудня 2024 року за кредитним договором №163587 первісним кредитором було здійснено переказ частини кредитних коштів на банківську картку, зазначену під час оформлення кредиту, а статус такої операції зазначено як прийнятий.
Крім того, з витягу з довідки щодо підтвердження взаємозаліку зустрічних вимог вбачається, що частина кредиту за договором №163587 від 11 грудня 2024 року була спрямована на погашення заборгованості відповідачки за попереднім договором, частина — на картковий рахунок відповідачки, а частина — на погашення комісії, нарахованої згідно з умовами індивідуальної частини кредитного договору. Зазначене відповідає погодженому сторонами порядку надання кредиту.
Крім того, у справі наявна інформація Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до якої банківський рахунок, на який здійснювалося перерахування частини кредитних коштів, відкритий на ім`я відповідачки. Із наданої банком виписки вбачається, що 11 грудня 2024 року на вказаний рахунок було зараховано кошти у сумі 4735,48 грн, що узгоджується з умовами кредитного договору щодо способу надання кредиту та з витягом з довідки про перерахування грошових коштів.
Отже, наведеними доказами підтверджується, що кредит був наданий відповідачці у спосіб, передбачений індивідуальною частиною договору, а саме шляхом перерахування частини коштів на банківський рахунок, спрямування частини коштів на погашення попередньої заборгованості та спрямування частини коштів на погашення комісії за надання кредиту.
Після отримання кредиту у відповідачки виник обов`язок повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі, передбачені договором, у визначений договором строк. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, тобто кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтями 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, договір є обов`язковим для виконання сторонами, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк, а боржник вважається таким, що прострочив, якщо не виконав зобов`язання у встановлений строк.
Із розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року вбачається, що станом на 01 листопада 2025 року за відповідачкою обліковується заборгованість у загальному розмірі 18467,70 грн, яка складається з 11810,76 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 5805,94 грн простроченої заборгованості за процентами, 401,00 грн простроченої заборгованості за комісією та 450,00 грн штрафних санкцій.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. 
Із прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач не просить стягнути з відповідачки штрафні санкції у розмірі 450,00 грн, а заявляє до стягнення лише 18017,70 грн, які складаються з 11810,76 грн заборгованості за тілом кредиту, 5805,94 грн заборгованості за процентами та 401,00 грн заборгованості за комісією. Тому питання стягнення штрафних санкцій у межах цієї справи судом не вирішується, а заявлена вимога розглядається виключно в межах суми 18017,70 грн.
Розрахунок заборгованості в частині заявлених до стягнення сум узгоджується з умовами кредитного договору щодо суми кредиту, платності користування кредитом, строку кредитування, порядку нарахування процентів та комісії. Відповідачкою контррозрахунку заборгованості не подано, доказів сплати боргу, неправильності нарахування процентів чи комісії або припинення зобов`язання іншим способом суду не надано.
Судом також встановлено, що після укладення кредитного договору та виникнення у відповідачки грошового зобов`язання відбулася заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. 
Згідно зі статтями 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, так і майбутня грошова вимога.
Судом досліджено договір факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», акт приймання-передачі реєстру прав вимог №3 від 04 червня 2025 року, витяг з реєстру прав вимог №3, а також платіжну інструкцію щодо сплати фінансування за відступлення прав вимоги.
Із договору факторингу вбачається, що клієнт відступає фактору права вимоги до боржників за кредитними договорами, а фактор набуває відповідні права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором факторингу і відповідними реєстрами прав вимог. З акта приймання-передачі реєстру прав вимог №3 вбачається, що первісний кредитор передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» прийняло реєстр боржників та документи, що підтверджують права вимоги. Витяг з реєстру прав вимог №3 містить відомості щодо кредитного договору №163587 від 11 грудня 2024 року, що дає змогу ідентифікувати саме спірне кредитне зобов`язання як таке, право вимоги за яким було передано позивачу.
Платіжною інструкцією підтверджується виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» обов`язку зі сплати фінансування за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року та реєстром прав вимог №3 від 04 червня 2025 року.
Надані позивачем договір факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року, акт приймання-передачі реєстру прав вимог №3, витяг з реєстру прав вимог №3 та платіжна інструкція підтверджують факт переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» права вимоги за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року. Доказів того, що договір факторингу визнаний недійсним, розірваний, припинений або що право вимоги за спірним кредитним договором не перейшло до позивача, матеріали справи не містять.
За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» є належним позивачем у даній справі, оскільки саме до нього перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року.
Кредитний договір №163587 від 11 грудня 2024 року є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався. Доказів того, що відповідачка оспорювала цей договір, заявляла вимоги про визнання його недійсним, заперечувала факт отримання кредиту, повідомляла кредитора чи банківську установу про несанкціоноване укладення договору від її імені, повернула кредит, сплатила проценти і комісію або погасила борг перед первісним чи новим кредитором, матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що відповідачка уклала кредитний договір в електронній формі, отримала кредит у погоджений договором спосіб, однак належним чином свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року в загальному розмірі 18017,70 грн, яка складається з 11810,76 грн заборгованості за тілом кредиту, 5805,94 грн заборгованості за процентами та 401,00 грн заборгованості за комісією, є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані належні та допустимі докази, зокрема договір про надання правничої допомоги, додаткові угоди до нього, акти прийому-передачі наданих послуг, а також документи, що підтверджують оплату гонорару або обов`язок його сплати. Зазначені витрати мають бути реальними, фактично понесеними або такими, що підлягають сплаті, та підтвердженими належними доказами.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, характеру спірних правовідносин та фінансового стану сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц, у якій зазначено, що розмір гонорару адвоката визначається виключно за домовленістю між адвокатом та клієнтом, і суд не має повноважень втручатися у відповідні договірні правовідносини. Водночас суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, зобов`язаний перевірити співмірність заявлених витрат із критеріями, визначеними цивільним процесуальним законодавством.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінку сторін під час судового розгляду, а також дії сторін щодо досудового врегулювання спору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а також інші документи, що підтверджують надання правничої допомоги.
Із зазначених документів убачається, що правнича допомога надавалася саме у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року, а виконавцем правничої допомоги є Адвокатське бюро «Соломко та партнери».
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідачки, суд враховує не лише факт їх документального підтвердження, але й критерії співмірності, розумності та необхідності таких витрат. При цьому суд бере до уваги, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, не є складною за характером спірних правовідносин, не потребувала значного обсягу додаткових процесуальних дій, подання великої кількості заяв по суті спору, участі представника позивача у судових засіданнях чи формування нової або складної правової позиції, оскільки спір стосується типових правовідносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а судова практика з даної категорії справ є усталеною.
Крім того, предмет спору та ціна позову, яка становить 18017,70 грн, не є значними порівняно із заявленим до стягнення розміром витрат на професійну правничу допомогу. Аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, їх відповідність критерію реальності адвокатських послуг та співмірності складності справи, враховуючи характер спору, обсяг фактично наданих послуг, витрачений адвокатом час, а також принцип розумності та пропорційності судових витрат, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн є завищеним і не відповідає критерію співмірності.
За таких обставин суд вважає, що до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу частково, а саме у розмірі 3500,00 грн.
Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн та судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 15, 16, 204, 205, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287-289, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №163587 від 11 грудня 2024 року в розмірі 18017,70 грн (вісімнадцять тисяч сімнадцять гривень 70 копійок), яка складається з: 11810,76 грн - заборгованості за тілом кредиту; 5805,94 грн - заборгованості за процентами; 401,00 грн - заборгованості за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень).
У задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, місто Київ, 01133, код ЄДРПОУ 43541163.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_2 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області     Оборонова І.В.