ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2026 р. Справа № 910/9934/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Буравльова С.І. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025
у справі № 910/9934/25 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Дочірнього підприємства "Савсервіс Карпати" 
до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" 
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ: 

Дочірнє підприємство "Савсервіс Карпати" (далі - позивач; ДП "Савсервіс Карпати") звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (надалі - відповідач; ПрАТ "Агрохолдинг Авангард"; апелянт; скаржник) про стягнення 871 322,53 грн, з яких: 862 622,53 грн майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 8 700,00 грн витрат, що пов`язані із встановленням розміру останньої. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як власник транспортного засобу, з вини водія якого сталась дорожньо-транспортна пригода, має відшкодувати позивачу, як власнику пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригода транспортного засобу, різницю між фактичним розміром шкоди з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком відповідача, відповідно до ст.ст. 1187, 1194 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 позовні вимоги ДП "Савсервіс Карпати" до ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" про стягнення 871 322,53 грн задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" на користь ДП "Савсервіс Карпати" 871 322 (вісімсот сімдесят одна тисяча триста двадцять дві) грн 53 коп., з яких: 862 622 (вісімсот шістдесят дві тисячі шістсот двадцять дві) грн 53 коп. майнової шкоди (збитків) та 8 700 (вісім тисяч сімсот) грн витрат на проведення експертизи, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 10 455 (десять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 87 коп.
За висновками місцевого господарського суду, оскільки у відповідності до висновку експерта № 106 від 21.07.2025 загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , на момент дослідження становить: 1 022 622,53 грн, а страховиком відповідача - страховою компанією "ЕТАЛОН" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР-220196099) у відповідності до вимог ст. 29 Закону № 1961-IV виплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 160 000,00 грн, - в силу положень ст.ст. 1172, 1194 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, а саме у розмірі 862 622,53 грн (1 022 622,53 грн - 160 000,00 грн).
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ДП "Савсервіс Карпати" задовольнити частково та стягнути з ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" майнову шкоду в розмірі 250 590,57 грн. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 612 031,96 грн відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права (ст.ст. 22, 1192 ЦК України) та невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розрахунку суми, що підлягає стягненню, помилково використав як базову величину вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу, яка згідно з висновком експерта № 106 від 21.07.2025 становить 1 022 622,53 грн. Так, віднявши від цієї суми виплачене страхове відшкодування (160 000,00 грн), місцевий господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача різниці у розмірі 862 622,53 грн. Втім, як вважає скаржник, такий висновок не відповідає встановленим обставинам справи, адже вказаний підхід до встановлення розміру збитку застосовується виключно за умови визначення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Обов`язковими критеріями для того, щоб не застосовувати врахування зносу є такі умови: під час ремонту були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Однак, у матеріалах справи відсутні як докази використання позивачем нових вузлів, деталей, комплектуючих частин іншої модифікації, так і докази самого проведення ремонту автомобіля позивача, що могло б слугувати підставою для застосування вказаного підходу визначення вартості збитку. Отже, суд І-ої інстанції проігнорував той факт, що позивач не здійснив фактичного ремонту автомобіля і не поніс реальних витрат у розмірі 1 022 622,53 грн.
Також скаржник вказує, що згідно Висновку експерта № 106 від 21.07.2025, вартість матеріального збитку (реальних збитків), завданого власнику автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, становить 410 590,57 грн. Ця сума враховує коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля, який був в експлуатації. В межах наведеного скаржник звертає увагу, що оскільки позивач не надав доказів проведення ремонту, стягнення суми, розрахованої від вартості «нових деталей» (1,02 млн грн), таке є прямим порушенням принципу повного відшкодування шкоди, оскільки ставить позивача у краще становище, ніж до ДТП (оновлення автомобіля за рахунок відповідача). Таким чином, правильний розрахунок суми до стягнення: базою для розрахунку має бути визначена експертом вартість матеріального збитку 410 590,57 грн. З цієї суми підлягає вирахуванню виплачене страхове відшкодування - 160 000,00 грн. Отже, максимальна сума, яка могла б бути стягнута з відповідача, становить: 410 590,57 - 160 000,00 = 250 590,57 грн.
За вказаного відповідач висновується, що оскаржуване рішення про стягнення 862 622,53 грн перевищує розмір реальних збитків на 612 031,96 грн, що є безпідставним збагаченням позивача.
Окремо апелянтом зазначається, що суд 1-ої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача про порушення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи (проведення огляду без виклику зацікавленої особи). Відповідач у відзиві наводив конкретні аргументи, що частина пошкоджень, включених до калькуляції (наприклад, корозія та застарілі розриви профілю крила, бризковика), не мають відношення до ДТП, що сталося 21.12.2024. Відсутність виклику на огляд, позбавила відповідача можливості зафіксувати ці обставини безпосередньо при дослідженні, що призвело до завищення як вартості ремонту, так і вартості матеріального збитку.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2025, апеляційна скарга в справі № 910/9934/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/9934/25. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/9934/25 призначено на 16.03.2026.
До суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Згідно тверджень ДП "Савсервіс Карпати", ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" у справі є відповідачем, останній у господарському процесі не має такого процесуального права, як просити суд стягнути з нього майнову шкоду на користь позивача. Позаяк, право пред`являти позовні вимоги належить позивачу, а не відповідачу.
Також посилаючись на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах позивач вказує про правильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при вирішенні спору.
Додатково позивач акцентує, що вимоги скаржника про стягнення з нього майнової шкоди у розмірі 250 590,57 грн необхідно розцінювати як часткове визнання позову (ч. 1.ст. 191 ГПК України).
В рамках посилань апелянта на те, що висновок експерта № 106 виконано з порушенням п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, позивач стверджує, що такі є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 5.2 зазначеної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Отже, на думку позивача, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби. Крім цього, зазначає, що апелянт не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані.
До апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що ключовим фактом у даному спорі, який ігнорує позивач, є те, що останній не надав доказів фактичного проведення ремонту автомобіля за час, що минув з моменту ДТП. Стягнення вартості ремонту «як для нових деталей» (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) за відсутності факту понесення таких витрат призводить до покращення майнового стану позивача (оновлення старого автомобіля за рахунок відповідача), що і є класичним прикладом безпідставного збагачення. Оскільки ремонт не проведено, єдиною об`єктивною величиною збитку є вартість матеріального збитку, визначена експертом з урахуванням зносу (410 590,57 грн), а не кошторисна вартість відновлювального ремонту.
Щодо тверджень позивача про те, що невикликом представника ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» на огляд транспортного засобу не було порушено прав апелянта, то таке є необґрунтованим. Так, відсутність виклику позбавила відповідача можливості реалізувати своє право на надання пояснень експерту безпосередньо під час огляду. Як наслідок, до переліку пошкоджень, що відносяться до ДТП, яке сталось 21.12.2024, були помилково включені дефекти виключно експлуатаційного характеру (корозія кузова, застарілі тріщини, розриви профілю крила, бризковика, тощо), на які представник Відповідача обов`язково вказав би при огляді, на чому наголошувалось ще в суді першої інстанції. Включення у калькуляцію робіт з усунення іржі та ремонту старих пошкоджень за рахунок апелянта прямо вплинуло на незаконне збільшення суми матеріального збитку та вартості ремонту.
У судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва.
Представник апелянта в судовому засіданні 04.05.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
В судовому засіданні 04.05.2026 представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін. 
У судовому засіданні 04.05.2026 судом апеляційної інстанції оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 07.05.2026. 
В судове засідання 07.05.2026 з`явились представники сторін. 
Апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 21.12.2024 біля 16.40 год. водій ОСОБА_1 на а/д М-06 738км+ 612м, керуючи автомобілем марки INTERCARGO TRUCK, державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з транспортним засобом марки IVECO, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 ,, який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень даних транспортних засобів з матеріальними збитками, травмовані відсутні. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.01.2025 у справі № 306/2659/24 (провадження № 3/306/53/25) водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого настала ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Станом на момент ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу INTERCARGO TRUCK, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована страховою компанією "ЕТАЛОН" (ЄДРПОУ 20080515) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 220196099), що підтверджуєтеся скріншотом із загальнодоступного сайту МТСБУ, за посиланням: https://policy.mtsbu.ua/ - "Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування".
За вказаним полісом № 220196099, страховою компанією "ЕТАЛОН" (ЄДРПОУ 20080515) було виплачено позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 1428 від 02.06.2025 на суму 60 000,00 грн, № 1432 від 03.06.2025 на суму 50 000,00 грн та № 1436 від 50 000,00 грн (призначення платежу: страхове відшкодування по дог. ЕР-220196099 зг. с/а 3661/01/50, д/н НОМЕР_1 ). 
Позивачем, як замовником, було укладено з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, як виконавцем або судовим експертом, договір № 10625 від 16.06.2025 на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження, автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 .
Як зазначає позивач, ним було отримано Висновок експерта № 106 від 21.07.2025, згідно якого:
1. Пошкодження автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 21.12.2024, які визначені при його дослідженні 24.06.2025 - зазначені у п. 1.3. дослідницької частини даного висновку та відображені на фотографіях фототаблиць додатку.
2. Вартість відновлювального ремонту автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , на момент дослідження становить: 1 022 622,53 грн.
3. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження у ДТП 21.12.2024, на момент дослідження становить 410 590,57 грн.
4. Ринкова вартість автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , в цінах на 21.12.2024 (без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 21.12.2024), становила: 1 463 909,80 грн. 
Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 31327205 від 25.04.2025 (https://opendatabot.ua/), власником автомобіля вантажного INTERCARGO TRUCK, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , є ПрАТ "Агрохолдинг Авангард". 
30.04.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією від 28.04.2025 № 28/01-ЮР про відшкодування завданого збитку, в якій просив виплатити суму, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Вказана претензія була надіслана на адресу місцезнаходження ПрАТ "Агрохолдинг Авангард", зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується наданими в матеріали справи копіями опису вкладення у цінний лист 0311511166468, накладної Укрпошта № 0311511166468 від 30.04.2025 та фіскального чеку від 30.04.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. 
Поряд із цим, через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що:
- сума заявлена до відшкодування позивачем є необґрунтованою та такою що не підтверджена належними доказами. Також відповідач не був повідомлений про здійснення огляду пошкодженого транспортного засобу, тому був позбавлений можливості подавати клопотання, зауваження, ставити запитання експерту;
- згідно даних реєстру атестованих судових експертів (https://rase.minjust.gov.ua/page/112), ОСОБА_3 не є фахівцем державної спеціалізованої установи, а його свідоцтво дозволяє проводити виключно визначення вартості КТ3 та розміру збитку (індекс та вид експертної спеціальності: 12.2 Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу), отже вартість матеріального збитку, який визначено у висновку становить 410 590,57 грн;
- за змістом п.п. 8.2, 8.3 розділу VIII Методики вартість матеріального збитку, завданого власнику КТ3, визначається на момент пошкодження транспортного засобу, а не на момент проведення дослідження - 21.07.2025, як це здійснено ОСОБА_3 ;
- при оцінці збитку на замовлення позивача, відповідач не запрошувався ні на огляди автомобіля марки IVECO номерний знак НОМЕР_3 оцінювачем, ні на дефектування цього автомобіля на СТО, що передбачено п. 5.2 Методики, тому, на думку відповідача, не всі зафіксовані під час огляду та дефектування вказаного автомобіля пошкодження виникли під час та у результаті ДТП, що сталося 21.12.2024. Зазначені у п. 1.3 дослідницької частини висновку складові автомобіля та відображені на фототаблиці додатку не відповідають опису;
- позивачем не обґрунтовано об`єм необхідних робіт та запасних частин, що прямо пов`язані із ДТП, що відбулось 21.12.2024, та не надано жодних доказів здійснення ремонтних робіт на відновлення пошкодженого автомобіля, які б перевищували ліміт відповідальності страховика;
- вартість запасних частин, не відповідає ринковим цінам, сума завданої шкоди завищена, оскільки вона не відповідає характеру та об`єму завданої шкоди, та має на меті отримання додаткової вигоди та покращення стану тих елементів автомобіля, пошкодження яких не перебувало у причинного-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 21.12.2024;
- долучений до матеріалів справи висновок експерта не є доказом в розумінні статей 76-78 ГПК України, та не може братись до уваги при розгляді справи, як такий, що визначає реальну суму шкоди.
У свою чергу, через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що: 
- присутність заінтересованих осіб, згідно з п. 5.2. Методики, не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби. Відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку експерта розрахунків;
- відповідач не заперечував, що на час ДТП (21.12.2024) йому належав автомобіль марки INTERCARGO TRUCK, номерний знак НОМЕР_4 , керування яким здійснював його працівник - ОСОБА_1 , і, як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає також зменшенню на суму франшизи. Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зазначив, що "суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);
- враховуючи умови частин першої та п`ятої ст. 101 ГПК України, у висновку експерта № 106, зазначено, що такий підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; у висновку серед нормативних актів, якими керувався експерт при вирішенні поставлених питань, зазначено Методику, в п. 1.1. якої вказано, що вона розроблена згідно із Законами України "Про судову експертизу", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національним стандартом № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна;
- відповідач не надав до суду жодних доказів, на підставі яких можна було б встановити, зокрема вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, що є порушенням частини першої ст. 74 ГПК України;
- відповідно до висновку експерта № 106 вартість матеріального збитку не визначалася експертом такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тому посилання відповідача на п. 8.2. Методики є невірним;
- автомобіль позивача IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 на момент його огляду експертом 24.06.2025 не був відремонтований, тому експерт визначав вартість по цінах, що діяли у червні 2025 року, що підтверджується ремонтною калькуляцією № 06/106/25 від 10.07.2025 (ціни станом на 18.06.2025);
- у вступній частині висновку зазначено яку освіту має судовий експерт Вербов В.В. та на підставі яких документів він діяв. Судово-експертну діяльність відповідно до частини першої ст. 7 Закону України "Про судову експертизу", здійснюють також судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, їх територіальних філій, експертних установ комунальної форми власності, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. 
Подібні за змістом доводи та заперечення наведені сторонами у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно. 
Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів акцентує наступне.
Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За приписами частини першої ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 частини другої ст. 22 ЦК України).
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п. 69 частини першої ст. 1 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 № 1909-IX (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1909-IX), страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства (п. 50 частини першої ст. 1 Закону № 1909-IX).
Згідно абз. 3 частини першої ст. 89 Закону № 1909-IX, страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України.
За приписами ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути, зокрема відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Згідно ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
20.06.2024 набрав чинності новий Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025.
Згідно з п. 6 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21.04.2024 № 3720-IX, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону (вводиться в дію з 1 січня 2025 року), продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
Таким чином, до правовідносин за полісом № ЕР-220196099 застосовуються норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно ст. 3 Закону № 1961-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).
Частиною першою ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга ст. 1187 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Вина особи, яка керувала транспортним засобом INTERCARGO TRUCK, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водія ОСОБА_1 , встановлена у судовому порядку (відповідні докази наявні у матеріалах справи).
Частиною четвертою ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Однак, у разі якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.
Слід зазначити, що спеціальні норми Закону № 1961-IV обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29); відповідно до п. 32.4, п. 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Як вже зазначалось, станом на момент ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу INTERCARGO TRUCK, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована страховою компанією "ЕТАЛОН" (ЄДРПОУ 20080515) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 220196099), що підтверджуєтеся скріншотом із загальнодоступного сайту МТСБУ: https://policy.mtsbu.ua/ - "Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування".
При цьому, відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону № 1961-IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Як встановлено з матеріалів справи, за полісом № ЕР-220196099 страховою компанією "ЕТАЛОН" (ЄДРПОУ 20080515) було виплачено позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 1428 від 02.06.2025 на суму 60 000,00 грн, № 1432 від 03.06.2025 на суму 50 000,00 грн та № 1436 від 50 000,00 грн (призначення платежу: страхове відшкодування по дог. ЕР-220196099 зг. с/а 3661/01/50, д/н НОМЕР_1 ). 
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17).
Позивачем в якості доказу розміру відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди надано висновок експерта № 106 від 21.07.2025, складений судовим експертом Вербовим В.В.
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (частини перша, п`ята та шоста ст. 101 ГПК України)
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною першою ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (частина друга ст. 98 ГПК України).
Згідно з частиною третьою ст. 98 ГПК України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Водночас господарський суд враховує, що відповідно до ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно вступної частини висновку вбачається, що кваліфікація судового експерта Вербова В.В. зазначена у самому висновку - вища технічна освіта за спеціальністю "Механізація сільського господарства", кваліфікація інженера-механіка, кваліфікація судового експерта за спеціальністю 12.2 "Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку заподіяного власнику транспортного засобу". Свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 467 від 01.06.2001, видане на підставі рішення ЦЕКК при Міністерстві юстиції України, продовжене у 2004, 2007, 2010, 2013, 2016, 2019, 2023 роках. Відповідно до ст.16 Закону України "Про судову експертизу" термін дії свідоцтва - безстроковий. Сертифікат вищого ступеню Союзу експертів України № 93 від 21.06.2013. Свідоцтво про проходження стажування з теоретичних, організаційних і процесуальних питань судової експертизи № 43 від 02.06.2022, видане Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України. Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 236 від 15.02.2002, видане Фондом державного майна України. Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 2333-ПК від 29.11.2023 ФДМУ. Стаж експертної роботи з 2001 року.
Копії Сертифікату вищого ступеню Союзу експертів України № 93 від 21.06.2013 та Свідоцтва про проходження стажування з теоретичних, організаційних і процесуальних питань судової експертизи № 43 від 02.06.2022, виданого Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, долучені до матеріалів справи. 
Також у наданому висновку зазначено про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 Кримінального кодексу України.
На це, як вважає судова колегія, правильно звернув увагу й суд 1-ої інстанції.
Дослідивши по суті наданий позивачем висновок експерта, колегія суддів вказує, що він відповідає вимогам, передбаченим ст. 101 ГПК України.
В межах дослідження питання визначення вартості майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, судовою колегією приймаються до уваги наведені у висновку № 106 дані про те, що аварійне пошкодження - будь які пошкодження, крім експлуатаційних, особливістю яких є механізм їх утворення внаслідок контактування зі сторонніми об`єктами, у тому числі вибоїнами чи просіданням дорожнього покриття на проїжджій частині, що призвело до деформації чи руйнування і відповідно до необхідності ремонту чи заміни складника, або контактування з агресивним середовищем, що призвело до необхідності ремонту (заміни) складника. Події, що призвели до аварійних пошкоджень, як правило, потребують інформування про них відповідних державних органів згідно із законодавством. Автомобіль представлений на огляд в аварійному та невідремонтованому стані. Перелік пошкоджень, їх характер, місце розташування, та методи їх усунення наведені в п. 1.3. даного висновку. Власник автомобіля: ДП "Савсервіс Карпати". Адреса реєстрації власника: м. Київ, вул. Гетьмана Кирила Розумовського, буд. 27. 24.06.2025 року методом зовнішнього органолетичного експертного огляду представленого аварійно пошкодженого автомобіля по місцю його огляду, без проведення інструментального контролю в умовах СТО, виявлені нижченаведені пошкодження його складових та ознаки імовірності пошкоджень деяких складників, які, виходячи з припущення, що до ДТП таких пошкоджень не було (на момент пошкодження автомобіль спеціалістом не оглядався і будь-яких даних про їх наявність до пошкодження немає), виходячи з усних показів під час проведення огляду представника власника КТ3, а також, виходячи з зазначених ним даних про характер та обставини пошкодження автомобіля і загального характеру та зон розташувань його основних пошкоджень-деформацій, приймаються такими, що відносяться до отриманих внаслідок ДТП, а також, шляхи-методи їх усунення з повноцінним відновленням автомобіля. Наданий для дослідження автомобіль IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_5 , має пошкодження аварійного характеру, для усунення яких потрібний відновлювальний ремонт обсягом (див. п. 1.3. даного висновку та додатки до висновку: фототаблиці 42 шт. (84 фото та ремонтну калькуляцію від 10.07.2025 року на 3-ох аркушах (стор. 1 - 6 [6]).
Згідно Висновку експерта № 106 від 21.07.2025, вартість відновлювального ремонту автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , на момент дослідження становить: 1 022 622,53 грн.
При цьому, у претензії про відшкодування завданого збитку позивач попереднє посилався на звіт Страхової компанії "ЕТАЛОН" № 1659 про оцінку вартості (розміру) збитку (а.с. 62 - 63), заподіяних пошкодженням транспортного засобу.
Однак, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.
Вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу згідно зазначеного звіту № 1659 становить 1 054 989,40 грн, тоді як згідно Висновку експерта № 106 від 21.07.2025 - становить 1 022 622,53 грн. 
Приймаючи до уваги викладене, наданий позивачем висновок експерта є належним та допустимим, у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказом у справі.
Тому зазначені в цих межах висновки суду першої інстанції, як вважає колегія суддів, є вмотивованими. 
Частиною першою ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Заперечень того, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу INTERCARGO TRUCK номерний знак НОМЕР_2 , та працівником ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" відповідачем заявлено не було. 
Відповідач є власником транспортного засобу INTERCARGO TRUCK номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 31327205 від 25.04.2025 та не заперечується відповідачем. 
Таким чином, страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу та франшизи, а решту - зобов`язаний сплатити відповідач у справі.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Тобто, в даному випадку на відповідача покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.
З огляду на наведені норми закону, відповідач відповідно до вимог ст.ст. 1172, 1187, 1194 ЦК України несе відповідальність лише в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу.
Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає, та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно правовій позиції наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Як вже акцентувалось, страхова компанія "ЕТАЛОН" (ЄДРПОУ 20080515) при виплаті страхового відшкодування обмежена нормами Закону № 1961-IV, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29); відповідно до п. 32.4, п. 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відтак, винна в ДТП особа відшкодовує різницю між страховою виплатою та завданим збитком, якщо розмір завданого збитку складається з платежів, які не покриваються страховою компанією. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.12.2022 № 369/13458/20, від 09.11.2022 № 366/2985/19, від 09.11.2022 № 497/470/2021, від 28.09.2022 № 727/182/21, від 21.09.2022 № 486/716/20.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц зазначено, що якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком, відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.
Колегія суддів при оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, яке було здійснено страховою компанією винної особи, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.03.2018 у справі № 333/1050/15-ц).
Також, слід зазначити, що Верховним Судом України у справі № 6-691цс15 у постанові від 02.12.2015 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок.
Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 25.11.2019 у справі № 761/41395/16-ц.
Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 зробив висновок, що якщо різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, то таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) зобов`язана сплатити особа, винна у вчиненні ДТП.
Наявними у справі платіжними інструкціями: № 1428 від 02.06.2025 на суму 60 000,00 грн, № 1432 від 03.06.2025 на суму 50 000,00 грн та № 1436 від 50 000,00 грн підтверджується, що страхова компанія "ЕТАЛОН", на виконання своїх зобов`язань як страховика за полісом № ЕР-220196099, виплатила позивачу ліміт відповідальності - у розмірі 160 000,00 грн страхового відшкодування.
Таким чином, беручи до уваги принцип повного відшкодування шкоди, оскільки у відповідності до Висновку експерта № 106 від 21.07.2025 загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , на момент дослідження становить: 1 022 622,53 грн, а страховиком відповідача - страховою компанією "ЕТАЛОН" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР-220196099) у відповідності до вимог ст. 29 Закону № 1961-IV виплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 160 000,00 грн, на переконання колегії суддів обґрунтованим є висновок суду попередньої інстанції про те, що в силу положень ст.ст. 1172, 1194 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, а саме у розмірі 862 622,53 грн (1 022 622,53 грн - 160 000,00 грн).
В свою чергу, документів в обґрунтування вірної, на думку відповідача, суми вартості відновлювального ремонту автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , в матеріали справи надано не було.
Крім того, в рамках зазначеного колегія приймає до уваги й те, що під час розгляду справи в апеляційному порядку в судовому засіданні 02.04.2026 судом апеляційної інстанції уточнювалось у відповідача питання на предмет необхідності призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також заявлення такого клопотання у суді 1-ої інстанції.
Водночас, питання призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідачем у місцевому господарському суді не заявлялось.
Не порушалось таке питання відповідачем й в апеляційному господарському суді під час апеляційного перегляду справи.
В межах вказаного судова колегія враховує, що відповідачем не надано протилежних доказів на спростування розміру заявленої до відшкодування шкоди.
Тому, колегією суддів критично оцінюються твердження апелянта щодо невідповідності встановленим обставинам справи висновку місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 862 622,53 грн, в т.ч. через помилковість використання як базової величини вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу.
Щодо посилань скаржника на п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно якого: «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо)», судова колегія зазначає, що вказаний припис не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби. При цьому, відповідачем не наведено об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку експерта розрахунків.
Водночас, правом подати альтернативний висновок експерта апелянт не скористався. 
Окрім цього, в частині зазначеного колегією суддів береться до уваги, що згідно даних висновку експерта № 106 огляд автомобіля IVECO 260 S 50 Stralis, р/н НОМЕР_1 , проводився 24.06.2025 в світлий час доби при природньому освітлені за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 359 (територія ТОВ "ТРК "ЄВРОТЕК"), в присутності представника замовника - Завійського В.М. При проведенні обстеження проводилось фотографування цифровою фотокамерою "Canon S 95". Відповідні фотозображення наведені на фототаблицях №№ 1-42 додатку до висновку. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТ3, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.
За наведеного, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані, аргументи скаржника про безпідставне неврахування судом І-ої інстанції доводів відповідача про порушення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи (проведення огляду без виклику зацікавленої особи).
Стосовно зазначення скаржником правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц про те, що: «Відшкодування шкоди не повинно призводити до безпідставного збагачення потерпілого. Стягнення вартості ремонту новими деталями (без урахування зносу) можливе лише за умови доведення факту понесення таких витрат для відновлення порушеного права. Якщо ремонт не проведено, розмір збитків визначається як вартість матеріального збитку з урахуванням зносу», то колегія суддів звертає увагу, що в даній постанові відсутня правова позиція, на яку посилається апелянт.
Також, позивач просив стягнути з відповідача 8 700,00 грн витрат на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження.
Частиною першою ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 частини третьої ст. 123 ГПК України).
Відповідно до п. 1 частини п`ятої ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Під час розгляду справи висновок експерта № 106, що долучений позивачем, враховано як доказ у справі та йому надано відповідну оцінку.
Платіжною інструкцією № 108 від 20.06.2025 позивачем було перераховано ФОП ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 8 700,00 грн за проведення експертного дослідження автомобіля.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 98 ГПК України).
У зв`язку з задоволенням позовних вимог, витрати на проведення експертизи у розмірі 8 700,00 грн, в силу ст.ст. 98, 123, 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
З огляду на викладені висновки щодо суті спору, судовою колегією констатується про задоволення у повному обсязі вимог позивача.
Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд першої інстанції.
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору. 
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права (ст.ст. 22, 1192 ЦК України) та невідповідністю висновків суду обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/9934/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів у цілому.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ПрАТ "Агрохолдинг Авангард").
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:  

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/9934/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 у справі № 910/9934/25 - залишити без змін. 
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард".
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 07.05.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

С.І. Буравльов