ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/1549/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

23.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 007526 від 23.01.2025, якою стягнуто з автомобільного перевізника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 липня 2025 року виконуючим обов`язки начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дяденчуком Д.В., винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 007526 та стягнення з автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 за порушення ст.48 Закону України « Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 гривень. Представником позивача було оскаржено вказану постанову від 23.07.2025 №007526 в адміністративному порядку до Державної служби України з безпеки на транспорті. Рішенням Державної служби України з безпеки на транспорті від 13.08.2025 №7043/3.3./15-25 постанова від 23.07.2025 №007526 залишена без змін, а скарга без задоволення. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав клопотання про забезпечення позову. За результатами розгляду вказаної заяви ухвалою суду від 23.01.2026 її було повернуто без розгляду у зв`язку із несплатою судового збору.
26.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, розглянувши яку 27.01.2026 року суд ухвалив суду вжити заходи забезпечення позову та зупинити стягнення у виконавчому провадженні №80035525, відкритого на підставі постанови про стягнення адміністративно-господарського штрафу від 23.07.2025 №007526, виданої Державною службою України з безпеки на транспорті щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17 000,00 грн - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/1549/26.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 23.02.2026, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
10.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Відповідач зазначає, що під час рейдової перевірки було виявлено відсутність даних щодо режиму праці та відпочинку водія за періоди з 07:30 до 17:30 17.05.2025 та з 15:00 до 21:00 18.05.2025, що зумовлено відсутністю картки водія в слоті тахографа.
Представник відповідача наголошує, що належними доказами нездійснення водієм керування транспортним засобом у спірний період могли б слугувати лише роздруківки з цифрового тахографа або належним чином оформлений бланк підтвердження діяльності (із зазначенням інформації про перебування водія у відпустці, на лікарняному чи відпочинку). Оскільки в роздруківці тахографа за 23.05.2025, наявній у матеріалах справи, відповідні записи про ручне введення даних (manual entry) відсутні, відповідач вважає це порушенням вимог законодавства. Крім того, на думку відповідача, вищезазначені обставини припускають можливість керування водієм іншим транспортним засобом, не обладнаним відповідним цифровим контролюючим пристроєм, або обладнаним аналоговим тахографом, що унеможливлює належний облік робочого часу.
16.02.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій заначено, що фактичні обставини справи підтверджують, що роздруківку даних цифрового тахографа було здійснено 23.05.2025 особисто водієм ФОП ОСОБА_1 безпосередньо під час перевірки та пред`явлено інспектору. Цей факт зафіксовано відеозаписом та відображено у письмових зауваженнях водія в Акті перевірки від 23.05.2025, а сама роздруківка долучена до матеріалів справи відповідачем. Таким чином, на думку позивача, «відсутність документа» та «порушення режиму використання тахографа» є різними правопорушеннями, які не можуть підмінятися одне одним, відтак паперовий документ був сформований та наданий контролюючому органу саме під час здійснення заходу державного контролю 23.05.2025. Також представник зауважує, що водій ФОП ОСОБА_1 під час перевірки в акті письмово зазначив, що у відповідні дати субота 17.05.2025 та неділю 18.05.2025 перевезення не здійснював і транспортним засобом не керував.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23.05.2025 під час рейдової перевірки на 83+500 км автомобільної дороги Н-11 у Дніпропетровській області посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN (реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій – ОСОБА_1 ), власником якого, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , за результатами якої виявлено порушення, що полягає у відсутності на момент перевірки роздруківки з цифрового тахографа або бланка підтвердження діяльності водія за періоди з 07:30 до 17:30 17.05.2025 та з 15:00 до 21:00 18.05.2025.
Відповідно до Акту № 006805 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.05.2025, зокрема встановлено, наступне: 
«Під час перевірки виявлено порушення вимог ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих актів України у сфері перевезень вантажів, а саме відсутня роздруківка даних роботи цифрового тахографа водія ОСОБА_1 17.05.2025 з 07:30-17:30; бланк підтвердження діяльності. 
Відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац третій частина 1 перевезення вантажів відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме роздруківка даних роботи цифрового тахографа водія ОСОБА_1 17.05.2025 з 07:30-17:30, 18.05.2025 з 15:00-21:00; бланк підтвердження діяльності. 
Пояснення водія про причини порушень: Я не згоден з діями екіпажу Укртрансбезпеки №048 та інспектора ОСОБА_3 . Оскільки я рухаючись маршрутом Дніпро-Кривий Ріг, згідно ТТН № 5049517084 від 23.05.2025 не порушив графік роботи. Інспектор отримав роздруківку тахографа за тиждень і помітив що якимось чином у неділю 18.05.2025 р й суботу 17.05.2025 р. тахограф зафіксував порушення графіку праці та відпочинку. На ці дати немає жодного документу, який би підтвердив, що я виконував комерційне перевезення. Автомобіль знаходився дома. Можливо тахограф допустив непередбачувану технічну помилку. Акт № ОАР 006805 не вважаю справедливо складеним. 
Копію отримав. З актом не згоден.»
Відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області скерував повідомлення про розгляд справи на 09.07.2025 разом із копією акта на адресу ТОВ «Західна дистрибуційна мережа», вказану як адресу автомобільного перевізника в товарно-транспортній накладній № 5049517084 від 23.05.2025. 
Однак 08.07.2025 до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області надійшов лист від вказаного товариства, у якому було повідомлено, що фактичним автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 , згідно з умовами договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 0701251Д від 07.01.2025. 
Відтак, на виконання вимог пунктів 25–27 Порядку № 1567, Укртрансбезпека 09.07.2025 повторно надіслала повідомлення про розгляд справи, призначений на 23.07.2025, разом із копією акта на офіційну адресу ФОП ОСОБА_1 . Враховуючи, що відповідно нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 № 958, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 28 січня 2014 за № 173/24950, пересилання рекомендованих поштових відправлень у межах області не може перевищувати 4 календарні дні, на думку відповідача, повідомлення про розгляд справи було направлено на адресу позивача в межах розумних строків.
Так, 23 липня 2025 року виконуючим обов`язки начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дяденчуком Д.В., винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 007526 та стягнення з автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 гривень. 
Представником позивача було оскаржено вказану постанову від 23.07.2025 №007526 в адміністративному порядку до Державної служби України з безпеки на транспорті. Рішенням Державної служби України з безпеки на транспорті від 13.08.2025 №7043/3.3./15-25 постанова від 23.07.2025 №007526 залишена без змін, а скарга без задоволення.
Вважаючи, постанову відділу державного нагляду (контролю) з безпеки на транспорті протиправною, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою. 
Суд зауважує, що надані сторонами відеоматеріали є такими, що не відтворюються. Під час спроби перегляду файлів виникає системне повідомлення: "Тип цього файлу не підтримується, файл має хибне розширення або пошкоджений".
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до ст.53 Закону, у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку №340 від 07.06.2010 року автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Відповідно до п.6.4 Положення, уразі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385, Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР ( 994_016 ), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п. 3.7. Інструкції перевізники:
забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);
зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку №340 від 07.06.2010 року автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Питання обліку робочого часу водіїв під час внутрішніх перевезень врегульоване саме ч.3 ст.18 Закону, яка є відсильною до інших нормативно-правових актів.
На виконання вимог ст.18 Закону, Міністерством транспорту та зв`язку України і видано наказ про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який прямо висуває вимоги про обладнання вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн для внутрішніх перевезень діючими та повіреними тахографами.
Таким чином, відповідно до вимог законодавства у водія автомобіля повною масою понад 3,5 тонн, якій здійснює внутрішні перевезення вантажів, обладнаний цифровим тахографом, повинні бути роздруковувати на паперовому носії інформація про роботу та відпочинок водіїв, а якщо водій в якісь дні не працював то бланк підтвердження діяльності.
Згідно пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу обладнаного тахографом:використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
Карта водія (особиста картка) це пластикова картка з вбудованим в неї чіттом (мікропроцесором), який зберігає всю необхідну інформацію. Тобто це документ європейського зразка, який видається тільки особисто водієві і є його власністю. Вся інформація про водія вноситься в європейську базу даних TACHOnet, і водій отримує індивідуальний номер карти, яка має офіційний статус як в Україні, так і в країнах Європейського Союзу.
Без картки водія неможливо встановити його режим праці та відпочинку. Особиста карта водія потрібна, щоб користуватися цифровим тахографом, що встановлений у транспортному засобі, який виконує перевезення вантажів з метою Фіксування інформації про режим праці та відпочинку водія. За відсутності у слоті тахографа особистої картки водія, інформація про режим праці та відпочинку водія не буде фіксуватися і роздруківки режиму праці та відпочинку водія теж не буде за певний період, а отже і порушуватимуться чинні вимоги законодавства у сфері автомобільного транспорту.
Роздруківка даних роботи тахографа - це роздруківка з особистої картки водія яка використовувалась в цифровому тахографі на паперовому носії яка містить інформацію про режим роботи та відпочинку цього водія транспортного засобу.
Приписами пункту 3.3 Інструкції № 385 передбачена конструкція "використання водієм карти кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом", правова природа такого правила в сукупністю з необхідністю ведення обліку робочого часу направлена на організацію безпечної праці та недопущення настання пов`язаних з цим негативних наслідків.
Пунктом 3.3 Інструкції № 385 передбачено імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2025 року по справі № 440/2336/23 констатував, що: «Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що під час перевірки виявлено відсутність роздруківки даних роботи тахографа водія за 18 січня 2023 року, враховуючи, що водій не використовує особисту картку.
Згідно з підпунктом 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже, чинним законодавством саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами.
Під час перевірки у водія була відсутня роздруківка даних роботи тахографа за 18 січня 2023 року (день перевірки), яка, відповідно до статті 48 № 2344-ІІІ та підпункту 3.3. Інструкції № 385, повинна бути у водія, якщо він не використовує особисту картку водія та що, відповідно, є підставою для притягнення позивача для відповідальності».
Отже, у вищевказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що застосований штраф до автомобільного перевізника за відсутність роздруківки у водія, у зв`язку з тим, що він не використовував особисту картку водія в слоті тахографа, є правомірним, оскільки на автомобільного перевізника покладаються обов`язки, щодо забезпечення належної експлуатації тахографа.
Тобто, роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі, а надання роздруківки можливе тільки уразі використання картки водія у тахографі.
Окрім того, з вищезазначеної постанови Верховного Суду від 06 лютого 2025 року по справі № 440/2336/23 також вбачається, що роздруківка даних роботи водія з тахографа є тим документом який передбачений відповідно до вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ та підпункту 3.3. Інструкції №385.
Отже у пункті 3.3 Інструкції №385 вказано, що водій має при собі:
1.протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу;
2. заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно наведеної норми, водій транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом повинен мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа та особисту картку, роздруківку даних роботи тахографа.
Аналізуючи вищевказані норми, слідує що водій транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, зобов`язаний мати при собі роздруківку даних його роботи з його особистої картки водія.
Беззаперечним є тлумачення сполучника "чи". Проте, смислове розуміння в цілому пункту 3.3 Інструкції №385 вказує на те, що сполучник чи вказує на альтернативну можливість мати різні документи в залежності від виду тахографа (аналогового чи цифрового). Аналогічна правова позиція відображена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 по справі № 340/1617/22.
Тож у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа.
Згідно пункту 6.4 Положення №340, у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів. Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
З 20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної у Женеві 01.07.1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (роздруківок) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі їх відсутності надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Зазначена поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄЄ №561/2006 від 15.03.2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.
Вказане дає підстави для висновку, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки (роздруківки) за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто всього 29, а в разі відсутності їх- оригінал Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Бланк підтвердження діяльності є документом, що оформлюється перевізником у разі, коли водій здійснював роботу, не пов`язану із вантажними перевезеннями, із зазначенням періоду та даних водія.
Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної у Женеві 01.07.1970 року, передбачає надання до контролю роздруківок за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланку підтвердження діяльності.
Суд зауважує, що наявна в справі роздруківка підтверджує встановлене в Акті перевірки порушення щодо відсутності роздруківок водія за період з 07:30 до 17:30 17.05.2025 та з 15:00 до 21:00 18.05.2025, оскільки надана інспектору роздруківка не містить такої інформації.
Також, суд вважає безпідставними покликання позивача про те, що водій у вказаний період перебував вдома у суботу (17.05.2025) і неділю (18.05.2025) та не виконував покладені на нього обов`язки з перевезення, оскільки на підтвердження вказаних обставин ним не складено та надано до перевірки бланк підтвердження діяльності, як передбачено пунктом 6.4 Положення №340.
Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, через що відсутні правові підстави для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Підводячи підсумок викладеному, суд доходить висновку, що відповідач в спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.
Таким чином, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За приписами частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини четвертої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно частини п`ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246, 250, 251,257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець