Справа № 372/1410/26 
Провадження 2-о-58/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року Обухівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Кравченка М.В.
при секретарі Ільїній А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківська Юлія Володимирівна, Козинська селищна рада Обухівського району Київської області,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно однією сім`єю та утримання останнього з 2017 року по день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обґрунтовуючи заяву зазначив, що він на протязі останніх 8 років проживав з своїм дядьком ОСОБА_2 , за яким він доглядав та утримував його повністю. ІНФОРМАЦІЯ_3 його дядько, помер після його смерті він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та, як він постійно проживав з спадкодавцем, однак 27.12.2025 року нотаріус свої листом повідомила, що йому необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання з спадкодавцем до його смерті, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даною заявою. 
Ухвалою суду від 10.03.2026 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання. 
Ухвалою суду від 30.03.2026 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Козинську селищну раду Обухівського району Київської області.
В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що за останні вісім років ОСОБА_2 переніс інсульт, проживав з заявником та його родиною, які доглядали його та піклувалися про нього. За час спільного проживання дядько з квартири не виходив, оскільки йому важко було пересуватися, а всі питання з приводу його лікування, харчування, оплаті комунальних платежів вирішував заявник. Після смерті ОСОБА_2 , заявник повністю займався його похованням та повністю ніс витрати на поховання, що підтверджується матеріалами справи. Після смерті дядька, заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус йому повідомив, що йому необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем. Оскільки заявник на протязі останніх 7 років проживав із спадкодавцем, він звернувся до суду з даною заявою.
В судовому засідання заявник вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, загалом посилаючись на обставини викладені в заяві. Пояснив, що померлий ОСОБА_2 був його дядьком, починаючи приблизно з 2015-2016 років він постійно хворів. Інших родичів в нього не було, і всі ці роки він повністю доглядав за дядьком та утримував його, готував їжу, оплачував комунальні послуги і все інше. Він боявся виходити на вулицю, він возив в його лікарню та займався його лікуванням. 
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що заявник ОСОБА_1 приблизно з 2016-2017 років доглядав за померлим дядьком ОСОБА_2 , оскільки останній не виходив сам на вулицю та потребував сторонньої допомоги, він переніс інсульт і йому було важко рухатись. Заявник був в дядька 2-3 рази на день.
Свідок ОСОБА_4 будучи сусідкою в судовому засідання пояснила, що заявник допомагав померлому дядьку ОСОБА_2 , доглядав за ним, готував їжу, допомагав митися, купував продукти харчування, оплачував житлово-комунальні послуги. Крім заявника померлим ОСОБА_2 ніхто не опікувався, а заявник займався всім і лікуванням також. Інших родичів у померлого дядька заявника немає.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання пояснив, що померлий ОСОБА_2 з 2017 року не виходив на вулицю, заявник повністю опікувався померлим ОСОБА_2 носив йому їжу, ліки, доглядав за ним, а після його смерті займався його похованням. Заявник проживав неподалік померлого дядька, тому він приходив до нього постійно кожного дня, по декілька разів на день. Інших піклувальників не було.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила, що на протязі останніх семи років заявник доглядав свого дядька, він по декілька разів на день приходи до нього, допомагав йому у всьому, куди потрібно було заявник його возив машиною, оскільки померлий ОСОБА_7 сам не ходив, то заявник носив його на руках. Заявник добре доглядав за померлим дядьком.
Представник заінтересованої особи Козинської селищної ради Обухівського району Київської області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення вимог заяви не заперечив.
Заінтересована особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківька Ю.В. в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала. 
На запит суду заінтересована особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківька Ю.В. надала копію матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В судове засідання призначене на 01.06.2026 року учасники процесу не з`явились.
Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд, вислухавши заявника, представника заявника, свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_5 в родині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 народилась старша донька - ОСОБА_10 , тітка заявника, а ІНФОРМАЦІЯ_8 молодша донька - ОСОБА_11 , мама заявника, що підтверджується копіями свідоцтв.
ІНФОРМАЦІЯ_6 в родині ОСОБА_12 та ОСОБА_13 народився син - ОСОБА_14 , заявник по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження та паспорту заявника.
14 січня 1973 року тітка заявника, ОСОБА_15 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , в зв`язку з чим отримала його прізвище - ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла тітка заявника, ОСОБА_17 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік, дядько заявника, ОСОБА_2 .
Останні вісім років дядько заявника, ОСОБА_2 , переніс інсульт, проживав з заявником та його родиною, які доглядали та піклувалися ним.
За часи спільного проживання вони завжди були разом, так, як дядько з квартири не виходив, йому важко було рухатися, всі його питання по лікуванню, харчуванню, оплаті комунальних платежів вирішував заявник.
Родичів, крім заявника у нього не було, а тому похованням займався заявник, що підтверджується копіями довідок та товарними чеками. Ці обставини також підтверджуються і показами свідків.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.
Після смерті дядька, ОСОБА_2 , протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України заявник подав заяву до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу про відкриття спадщини після його смерті, так як він постійно проживав з померлим.
27 грудня 2025 року нотаріус своїм листом повідомила, що заявнику необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання з спадкодавцем до його смерті, що підтверджується копією листа.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до п.1,6 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Суд має право встановлювати юридичні факти тільки за додержання таких умов: а) це мають бути юридичні факти, тобто такі, які тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин; б) заявниками у цих справах можуть бути тільки громадяни; в) коли чинне законодавство допускає судовий порядок встановлення даного факту; г) коли в іншому порядку його встановити не можна; ґ) при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про право цивільне. При вирішенні питання про цивільну юрисдикцію справи суди повинні враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначені факти, які у даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщина, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Встановлення факту постійного проживання заявника і спадкодавця, має для заявника суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця, у відповідності до ст. 1264 ЦК України. 
В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у даній Постанові виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем.
Враховуючи викладене вище, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню. 
Керуючись статтями 4, 5, 13, 76, 81, 89, 265, 273, 293,294, 315, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити повністю.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно однією сім`єю та утримання останнього з 2017 року по день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         М.В. Кравченко