Справа № 339/278/26
Провадження № 2-о/339/25/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

02 червня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Т.І., 
заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просить встановити факт смерті його сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Луганська область, м.Луганськ.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вінє братом ОСОБА_3 , яка проживала в м.Луганськ, що на цей час є окупованою територією. Його сестра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак Жовтневим відділом ЗАГС Луганського міського управління юстиції (орган окупаційної влади) було видано свідоцтво про смерть від 13.11.2020. Заявник не може отримати свідоцтво про смерть у відділі РАЦСу, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ (лікарське свідоцтво про смерть, фельдшерська довідка про смерть), що може бути прийнятий відділом РАЦСу для реєстрації смерті відповідно до Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті сестри має для заявника юридичне значення, необхідне для реєстрації органом РАЦСу факту смерті сестри та видачі свідоцтва про смерть, а в подальшому оформлення спадкових прав. Заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть сестри в інший спосіб, ніж у судовому порядку за ст.317 ЦПК України.
Ухвалами суду від 27.05.2026 та від 28.05.2026 витребувано в Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області копії актових записів про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повного витягу про шлюб ОСОБА_4 .
У судовому засіданні заявникОСОБА_1 заяву підтримав, пояснив, що про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 його рідної сестри, ОСОБА_2 , у той же день йому по телефону повідомили: чоловік сестри - ОСОБА_5 та її син - ОСОБА_6 . Сестра померла у Другій міській лікарні м.Луганська. Заявник не може на цей час отримати інші документи, у тому числі з медичного закладу, які б додатково підтверджували факт смерті ОСОБА_2 , оскільки місто Луганськ тимчасово окуповане, при цьому, заявник не має до кого звернутися в м.Луганську, оскільки чоловік сестри та її син (племінник заявника) померли, а також померла матір заявника, яка проживала в м.Луганськ. Відтак там не залишилось нікого з рідних заявника. 
Представник заінтересованої особиДолинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява начальника відділу про розгляд справи без участі їхнього представника, щодо задоволення заяви – покладаються на думку суду.
Вислухавши заявника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.317 ЦПК України, заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд розглядає в порядку окремого провадження. 
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява провстановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Частинами 3-4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації, зокрема, підлягає смерть.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , уродженця м.Луганськ; витягу від 28.05.2026 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 830 склав Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; витягу від 28.05.2026 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 547 склав Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, батьками якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; витягу від 02.06.2026 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно з яким ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу в м.Луганськ (актовий запис 1370 від 11.09.1976) з ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_10 , – заявникОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_11 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Луганськ.
Заявник зазначає, що його сестра ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Луганськ, у підтвердження чого надав копію свідоцтва про смерть, виданого 13.11.2020 Жовтневим відділом ЗАГС у м.Луганськ, де вказано місце смерті – м.Луганськ, дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»», Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 7 лютого 2019 року № 32/2019 - місто Луганськ Луганської області є тимчасово окупованою територією.
Документ (свідоцтво про смертьОСОБА_2 ), копію якого надав заявник, не відповідає вимогам законодавства України, оскільки його було видано на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», засвідчено печаткою установи, яка підпорядковується окупаційній адміністрації.
Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що перебувають на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території перебуває під ефективним контролем іншої держави. Діяльність державних органів влади України, в тому числі органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території.
За змістом п.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи, що заявником до матеріалів справи додано документи, які доводять факт смерті його сестри ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганськ, та враховуючи те, що м.Луганськ (Луганська область) на момент смерті ОСОБА_2 є тимчасово окупованою територією, а реєстрація її смерті в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась, - суд вважає, що є підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганськ, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Суд вважає зазначений юридичний факт підтвердженим та встановленим. Встановлення факту смерті заявнику необхідне для подальшого отримання свідоцтва про смерть сестри та реалізації спадкових прав. Встановлення вказаного юридичного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право.
Підстав для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1  задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті: Україна, Луганська область, м.Луганськ.
Роз`яснити заявнику, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання:
Заявник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
заінтересована особа: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 20556934, місцезнаходження: м.Долина Івано-Франківської області, вул. Омеляна Антоновича, 10.
Повний текст рішення складено 02.06.2026.

Суддя М.П.Кілик