П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1122/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
06 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави за період з 16.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 30.11.2025.
В обґрунтування позову посилався на те, що раніше йому виплачувалась додаткова винагорода за виконання бойових (спеціальних) завдань відповідно до бойових наказів (розпоряджень) у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, а також за інтенсивну підготовку для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави. Водночас, у спірний період додаткова винагорода у встановлені законодавством України строки виплачена не була.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за періоди з 16.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 30.11.2025.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень) у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за періоди з 16.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 30.11.2025.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що визначальним критерієм для виплати винагороди є фактичне виконання завдань, підтверджене бойовими наказами, а не формальна назва виду діяльності у внутрішніх актах Міністерства оборони України.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач стверджує, що з 01.07.2025 на підставі телеграми начальника штабу Сухопутних військ та рішення Міністра оборони № 34483/з/1 термін «інтенсивна підготовка» було віднесено до «колективної підготовки», за яку виплата винагороди не передбачена.
Апелянт зазначає, що діяв у порядку підпорядкованості згідно зі Статутом внутрішньої служби ЗСУ та в межах наявних бюджетних асигнувань, які на спірний період для цих цілей не виділялися.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 травня 2024 №125 його призначено на посаду офіцера відділення оперативного планування військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2024 №1дск військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 залучаються до виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
За виконання бойових (спеціальних) завдань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 виплачується додаткова винагорода, передбачена пунктом 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 №260, відповідно до якого на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 у розмірі 30 000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з інтенсивної підготовки.
У грудні 2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою (вх. № 12654/р від 29.12.2025) щодо виплати йому додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень за виконання ним у вересні, жовтні та листопаді 2025 бойових (спеціальних) завдань та надання підтверджуючих документів.
Листом від 12.01.2026 №2367Вих36ВГ/46 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що виконання позивачем вказаних бойових (спеціальних) завдань підтверджується бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2024 №1308, бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2024 №1дск, записами у журналі бойових дій та рапортом начальника відділення оперативного планування, що відповідає вимогам п. 4 розділу XXXIV Порядку №260. У наданні витягів із зазначених документів відмовлено у зв`язку з наявністю у них інформації з обмеженим доступом. Також відповідач відмовив у виплаті додаткової винагороди, посилаючись на те, що військова частина НОМЕР_1 включена до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України та здійснює інтенсивну підготовку військових фахівців. Відповідач послався на телеграму начальника штабу - заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 та рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 №34483/з/1, якими змінений підхід до тлумачення поняття «інтенсивна підготовка» та визначено застосування такого підходу з 01.07.2025.
Також судом встановлено, що з моменту призначення на посаду по червень 2025 позивачу виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000 грн. пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань. З липня 2025 її виплату припинено.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Статтею 9 частинами 1– 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, а також інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, включно з підвищенням посадового окладу, надбавками, доплатами, винагородами, які мають постійний характер, преміями, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Воно підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 9 частиною 4 абзацами 1 та 2 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби та стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, а також керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено ввести воєнний стан з 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який надалі продовжувався іншими указами та триває станом на цей час.
Стаття 9-2 Закону №2011-XII передбачає, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди. Військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період дії воєнного стану для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень пропорційно часу виконання таких завдань.
Міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди, особливості виплати винагород за особливості проходження служби під час воєнного стану, а також перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів для здійснення таких виплат.
Механізм і умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. Пунктом 2 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення включає щомісячні основні види, щомісячні додаткові види та одноразові додаткові види грошового забезпечення. Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів є накази про призначення на посаду, зарахування до списків особового складу, про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення, присвоєння військових звань, грошовий атестат або довідка про грошові виплати.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовані розділом XXXIV Порядку №260. На період дії воєнного стану виплачується додаткова винагорода згідно з Постановою №168 у розмірі 30 000 грн. військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) пропорційно часу виконання цих завдань.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців здійснюється на підставі бойового наказу, журналу бойових дій, рапорту командира підрозділу або інших документів, передбачених Порядком №260.
Ключовим питанням даного спору є правомірність припинення виплат на підставі відомчої телеграми за наявності незмінних фактичних обставин служби.
Надаючи оцінку доводу апелянта про зміну тлумачення терміну «інтенсивна підготовка» на «колективну підготовку», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо його безпідставності. Постанова Кабінету Міністрів України № 168 та Наказ Міністерства оборони України № 260 є нормативно-правовими актами, які мають вищу юридичну силу порівняно з телеграмами чи резолюціями Міністра оборони.
Оскільки умови виплати додаткової винагороди встановлені Урядом, вони не можуть бути звужені або скасовані шляхом перекласифікації видів підготовки внутрішніми розпорядженнями, які не змінюють суті виконуваних військовослужбовцем бойових завдань.
Доводи скаржника про дотримання порядку підпорядкованості згідно зі статтями 35, 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не можуть виправдовувати порушення вимог законодавства про соціальний захист. Належне грошове забезпечення є конституційною гарантією, а виконання наказів вищого командування не звільняє військову частину як суб`єкта владних повноважень від обов`язку дотримуватися актів Кабінету Міністрів України
Суд першої інстанції правильно зазначив, що якщо фактичний характер завдань відповідає критеріям Постанови № 168 та Наказу № 260, особа має право на виплату.
Аргумент відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань та обмежень Бюджетного кодексу України (ст. 51) колегія суддів відхиляє як такий, що суперечить сталій практиці Верховного Суду. 
Суд касаційної інстанції у постановах від 21.12.2023 у справі № 200/193/23 та від 21.11.2018 у справі № 824/166/15-а чітко вказав, що відсутність коштів або помилки у плануванні видатків не є поважною причиною для невиплати встановлених законом коштів. Держава не може посилатися на брак фінансування для нівелювання права особи на належне забезпечення під час захисту Батьківщини.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.