Справа №: 398/3797/25	

провадження №: 2/398/317/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 
"25" березня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Гулий Андрій Васильович до Оболонського відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Гулий А.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до Оболонського відділу Державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Києва) про зняття арешту з нерухомого майна. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області для оформлення спадщини за своїм сином – ОСОБА_2 . Після смерті сина залишилось спадкове майно – будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріусом було повідомлено, що наразі неможливо оформити спадкові права, оскільки на майно ОСОБА_2 було накладено арешт та надано частину витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданого нотаріусом, було накладено арешт (архівний запис) на невизначене майно, все майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер обтяження: 1398590, який зареєстровано 21.10.2004 р. Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова 35/21 від 09.04.2003 р., видана Районним відділом ДВС Мінського районного управління юстиції, вх.1324. З метою з`ясування всіх обставин справи представником позивача було направлено адвокатський запит № 1806 від 10.06.2025 р. до відповідача з проханням надати наступну інформацію: чи було передано виконавчі провадження з Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції до Оболонського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з ліквідацією Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції? Чи є Оболонський відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) правонаступником Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції та просили надати копію постанови 35/21, 09.04.2003 Районного відділу ДВС Мінського управління юстиції, вих.1324, якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 18.06.2025 р. на електронну адресу представника позивача надійшов лист № 106377 від 17.06.2025 р. в якому вказано, що станом на 17.06.2025 р. у відділі відсутні на примусовому виконанні виконавчі документи відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надати матеріали виконавчого провадження немає можливості, оскільки всі виконавчі провадження до 2022 року знищено відповідно до п. 1,2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 р. - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби , приватного виконавця становить 3 роки. Стосовно питання правонаступництва районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції зазначено, що Оболонський відділ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) є правонаступником зазначеного відділу ДВС. Таким чином, обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено стосовно знищеного виконавчого провадження, відновлення якого є неможливим; продовження чинності арешту не забезпечує виконання виконавчого провадження; наявний арешт перешкоджає позивачці в оформленні спадщини; будь-яким іншим чином арешт зняти неможливо, тому арешт необхідно зняти в судовому порядку.
Ухвалою суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, ухвалою витребувано у Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, витребувана у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори копію постанови Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 09 квітня 2003 року за № 35/21, яка слугувала підставою для внесення записів про обтяження майна. 
Представник позивача ОСОБА_3 до початку судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити.
Належним чином повідомлений відповідач в особі Оболонського відділу Державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Києва) у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі. 
У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, та надавши їм належну оцінку, встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Згідно свідоцтва про смерть виданого повторно Виконавчим комітетом Димитровської селищної ради м. Олександрія Кіровоградської області серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
ОСОБА_1 звернулася до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області для оформлення спадщини за своїм сином – ОСОБА_2 , оскільки після смерті сина залишилось спадкове майно – будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, нотаріусом було повідомлено, що наразі неможливо оформити спадкові права, оскільки на майно ОСОБА_2 було накладено арешт та надано частину витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданого нотаріусом, було накладено арешт (архівний запис) на невизначене майно, все майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер обтяження: 1398590, який зареєстровано 21.10.2004 р. Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова 35/21 від 09.04.2003 р., видана Районним відділом ДВС Мінського районного управління юстиції, вх.1324. 
З метою з`ясування всіх обставин справи представником позивача було направлено адвокатський запит № 1806 від 10.06.2025 р. до відповідача з проханням надати наступну інформацію: чи було передано виконавчі провадження з Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції до Оболонського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з ліквідацією Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції? Чи є Оболонський відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) правонаступником Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції та просили надати копію постанови 35/21, 09.04.2003 Районного відділу ДВС Мінського управління юстиції, вих.1324, якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 
18.06.2025 р. на електронну адресу представника позивача надійшов лист № 106377 від 17.06.2025 р. в якому вказано, що станом на 17.06.2025 р. у відділі відсутні на примусовому виконанні виконавчі документи відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надати матеріали виконавчого провадження немає можливості, оскільки всі виконавчі провадження до 2022 року знищено відповідно до п. 1,2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 р. - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби , приватного виконавця становить 3 роки. Стосовно питання правонаступництва районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції зазначено, що Оболонський відділ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) є правонаступником зазначеного відділу ДВС.
Таким чином, обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено стосовно знищеного виконавчого провадження, відновлення якого є неможливим; продовження чинності арешту не забезпечує виконання виконавчого провадження; наявний арешт перешкоджає позивачці в оформленні спадщини; будь-яким іншим чином арешт зняти неможливо, тому арешт необхідно зняти в судовому порядку.
Судом встановлено, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 квітня 2003 року, накладено арешт на все майно , що належить ОСОБА_1 . Обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено стосовно знищеного виконавчого провадження, відновлення якого є неможливим. 
Відповідно до Інформаційної довідки з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) станом на 28 жовтня 2025 року інформація відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З
гідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. 
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. 
Згідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, Враховуючи те, що підстав для продовження обтяження на майно немає, тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. 
У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Всндітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» АБО «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24 квітня 2003 року.
Відтак, встановлені судом обставини справи та становище, в якому опинився позивач, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про зняття арешту з майна.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням задоволення позову та звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968, 96 грн.
Керуючись ст.2, 3, 10, 11, 76, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Гулий Андрій Васильович до Оболонського відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна – задовольнити.
Зняти арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1398590, який зареєстровано: 21.10.2004 р. реєстратором: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова, 35/21, 09.04.2003 р., Районний відділ ДВС Мінського районного управління юстиції, вх.1324, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний номер: 5398770KIEV11, архівна дата: 11.04.2003, дата виникнення: 11.04.2003, № реєстра: 155, внутр. № ЕА016F2C25F43F326958, комментарий: ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з Оболонського відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 судовий збір в сумі 968,96 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.

 Суддя: Дубровська Н.М.