Дата документу 29.06.2026
Справа № 501/2160/26
2-а/501/28/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
за участю:
секретаря судового засідання - Карпової Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Серебрійська Юлія Олександрівна) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чорноморського міського суду Одеської області з адміністративним позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ОДП № 2044052 від 18.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу;
- закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Позовні в вимоги позивач мотивує тим, що 30.04.2026 йому (позивачу) стало відомо про те, що його банківські рахунки заблоковано приватним виконавцем Серебрійською Ю.О. за постановою про арешт коштів боржника від 30.04.2026 ВП №80887602. 
З постанови приватного виконавця вбачається, що підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова серії ОДП №2044052 від 18.02.2026 року, винесена Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності вигляді штрафу. Зазначена постанова опублікована за посиланням https://carparking.omr.gov.ua/protocol/, з якої Позивач дізнався, що оскаржувана постанова винесена за начебто вчинення Позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП.
Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та винесеною з грубим порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а тому підлягає скасуванню.
Також Позивач зазначає, що жодних рекомендованих листів від Відповідача не отримував з огляду на те, що перебуває на військовій службі та перебуває на стаціонарному лікуванні у закладі м. Одеси. Тому позивач вважає, що Постанова не була належним чином йому надіслана та вручена, вона не набрала законної сили, а отже, її передача на примусове виконання є протиправною.
У зв`язку з чим Позивач також клопоче про поновлення йому строку на оскарження. В тому числі через бездіяльність Відповідача щодо інформування Позивача, було порушено його право на добровільну сплату зазначеного штрафу, а також відповідно до ст.300-1 КУпАП, Позивач мав право сплатити 50% розміру штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою, що призвело до безпідставного стягнення з Позивача штрафу у подвійному розмірі.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову. 
Свої заперечення обґрунтовує тим, що 18.02.2026 інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Радченком Юрієм Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил, зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія ОДП2044052 стосовно ОСОБА_1 , який 18.02.2026 о 10 год. 56 хв. в м. Одеса по вулиці Семінарська/проспект Шевченка, 1а, здійснив зупинку, стоянку свого транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, що суттєво перешкоджає дорожньому руху та створює загрозу безпеці руху, чим порушив вимоги п.15.9 и Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. 
Відповідач, посилається, що відповідно до ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Згідно ч.1 ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. 
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних". 
Відповідач зазначає, що керуючись вище зазначеними нормами чинного законодавства України Інспектором було встановлено за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що за номерним знаком НОМЕР_1 зареєстровано транспортний засіб RENAULT SCENIC, власник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса власника – Одеська область м. Чорноморськ, вул. Паркова, 12, кв. 105 та за отриманими даними складено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія ОДП2044052 та прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн. 
Щодо суті адміністративного правопорушення Відповідач у відзиві зазначає наступне. 
Відповідно до п.1.3 р. 1 ПДР України - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Відповідно до п. 1.4 р.1 ПДР України - кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. 
Відповідно до п.1.5 р. 1 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган. 
Відповідно до п. 1.9 ПДР України - особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Відповідно до п. 15.1 ПДР України - зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. 
Відповідно до п. 15.2 ПДР України - за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) 
Відповідно до п. 1.10 ПДР України - проїзна частина — елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» - проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів. 
Відповідно до п. 1.10 ПДР України – прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. 
Наскрізний проїзд-це рух, пересування транспортних засобів по території, за умови, що в`їзд та виїзд здійснюється з різних сторін, тобто в`їзд та виїзд транспортних засобів відбувається в різних місцях, ділянках. В іншому випадку, наприклад, автозаправні станції, стоянки потрібно вважати територіями з наскрізним проїздом, що само по собі абсурдно та протирічить ПДР України. 
Відповідач обґрунтовує, що факт вчинення водієм транспортного засобу Позивача підтверджується наданими інспектором матеріалами фото фіксації, також з зазначених фото вбачається, що автомобіль Позивача створює перешкоду іншим транспортним засобам,що за твердженням Відповідача підтверджується матеріалами фото, які додані до відзиву. 
Відповідно до п. 2 п.п. з) ч. 3 ст. 265-4 КУпАП - для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: безпосередньо у місці виїздів з прилеглих територій. 
Враховуючі все вищевикладене, територія, на якій водієм був зупинений транспортний засіб, не є проїзною частиною, а є прилеглою територією. Враховуючі визначення пунктів та статей ПДР України - прилегла територія (в`їзд/виїзд на/з неї) починається там, де закінчується проїзна частина та ПДР України не передбачено встановлення спеціальних дорожніх знаків або нанесення дорожньої розмітки, які означають в`їзд/виїзд на/з прилеглих територій. В`їзд/виїзд на прилеглу територію повинен бути вільним; транспортним засобам заборонено здійснювати зупинку на в`їзді/виїзді на/з прилеглої території, в іншому випадку це створить перешкоду для вільного в`їзду/виїзду інших транспортних засобів та/або створить загрозу безпеці руху. 
Стосовно наданих Позивачем медичних довідок та клопотання про поновлення строку, то Відповідач у відзиві зазначив, що вони жодним чином не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, адже 18.02.2026 року о 13.43 Позивач перебував на огляді у лікаря невролога, а адміністративне правопорушення було вчинено 18.02.2026 року о 10.56, тобто за майже 4 години до прийму в лікаря. 
Медична картка стаціонарного хворого датована 19.03.2026 року, а копія Постанови про адміністративне правопорушення відповідно до інформації з сайту УкрПошти прибула до поштового відділення у м. Чорноморськ 11.03.2026 року тобто за 7 днів до госпіталізації Позивача. 
Щодо довідки з Військової частини, то Відповідач зазначає, що відповідно до інформації, яка в ній міститься Позивач з 03.02.2026 року не перебував на виконанні бойових завдань. 
Позивач у судове засідання не прибув.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями електронного кабінету підсистеми «Електронний суд», та надав заяву в якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.
Відповідно до ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Приписами частин 1-3 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Ч.1 ст.246 КУпАП визначає, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. (частини 1, 2, 3, 4 ст.283 КУпАП).
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Суд звертає увагу Відповідача, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Відповідно до примітки до ст. 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 122 КУпАП).
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою ст. 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення (ч. 2 ст. 277 КУпАП).
За приписами примітки до ст. 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена в частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.
Ч. 1 ст. 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційнотелекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Порядок та особливості розгляду справи про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлений у ст.ст. 279-1, 279-4 КУпАП.
Відповідно до статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
Відповідно до ч.5 ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи), тобто постанова про накладення адміністративного стягнення направляється особі, відносно якої її винесено не раніше ніж через 11 дні з дня її винесення.
Відповідно до ст.291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 КУпАП.
Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Крім цього, розглядаючи питання про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення із адміністративним позовом суд керується слідуючим.
Відповідно до положень ч.4 ст.123, ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Верховним Судом у постанові від 12.06.2020 по справі №686/28291/19 зроблено висновок, що строк оскарження постанови про порушення ПДР, у тому числі зафіксованого у автоматичному режимі, починається з моменту отримання такої постанови. Разом з тим, Позивач про оскаржувану постанову дізнався лише після отриманням повідомлення від банку про арешт його коштів за постановою приватного виконавця. Про зазначене також свідчить надані Відповідачем документи про відправку оскаржуваної постанови Позивачу, та її повернення без вручення.
При вирішенні питання про поновлення Позивачу строку на оскарження постанови, суд також враховує, що Позивач перебуває на військовій службі, що ускладнює реалізацію Позивачем своїх прав, в тому числі і через обмеження, які зазнають військовослужбовці під час проходження військової служби, особливо в умовах, коли в України запроваджено воєнний стан, який вже неодноразово продовжувався, і що пов`язано із тим, що військовослужбовець самостійно не визначає місце свого перебування та виконання обов`язків військової служби. 
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Тому суд приходить до висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк оскарження постанови та такий строк підлягаю поновленню.
Конституційний Суд України у Рішенні №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4, 4.1, 4.2 мотивувальної частини Рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п.4 мотивувальної частини Рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) [Конституції України]».
Очевидно, що тлумачення на користь особи у разі сумнівів щодо доведеності її вини, як передбачено ст.62 Конституції України і, як вказано у Рішенні Конституційного Суду України №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року, цей принцип розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, стосується й суперечності між собою різних правових норм, що стосуються процесу доведення вини особи. Первинним у цьому має бути саме дотримання прав особи, і взагалі принципу верховенства права, у відповідності до ст. 8 Конституції України, ст.6 КАС України. 
За таких умов, навіть, якщо судом буде визнано, що дії Відповідача формально відповідали ст.ст.222, 258 КУпАП України, це не може бути підставою для ігнорування порушень зазначених прав та гарантій, а також прямого порушення ч.1 ст.276 КУпАП України з урахуванням її тлумачення Конституційним Судом України. Більше того, у такому випадку є підстави для того, щоб суд прийшов до висновку про невідповідність зазначених норм вимогам наведених вище статей Конституції України, із наслідками, передбаченими ч.4 ст.7 КАС України.
Судом встановлено, що 18 лютого 2026 року Інспектором з паркування Радченко Ю.І. Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради складено постанову серії ОДП №2044052 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.
В постанові зазначено, що ОСОБА_1 18.02.2026 за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська проспект Шевченка,1А «здійснив зупинку, стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території».
На підставі оскаржуваної постанови приватним виконавцем Серебрійською Ю.О. відкрито виконавче провадження ВП №80887602.
Відповідно до примітки ст. 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Об`єктивна сторона ч.3 статті 122 КУпАП передбачає суспільно шкідливі дії у вигляді: 1) ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійнорятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями; 2) ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів; 3) порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. 
Порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху мають ідентичні риси, що й передбачені частиною 1 порушення правил зупинки та стоянки. Особливістю є наслідки у вигляді перешкоди дорожньому руху та загрози безпеці руху.
Для надання проступку правильної адміністративної кваліфікації необхідно звернутись до ст.265-4 КУпАП.
Відповідно до ст.265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.
Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.
Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:
1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів;
2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме:
а) на залізничних переїздах;
б) на трамвайних коліях;
в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях;
г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі;
ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;
д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів;
е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;
є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання;
ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;
з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;
и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома);
3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками;
4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту;
5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці;
6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації;
7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.
При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).
Інспектори з паркування зобов`язані невідкладно інформувати про тимчасове затримання транспортного засобу відповідні підрозділи Національної поліції із зазначенням державного номера затриманого транспортного засобу, точного часу його затримання та місця зберігання (адреса та телефони спеціального майданчика чи стоянки), розміщувати цю інформацію на офіційному веб-сайті виконавчого органу відповідної місцевої ради, а також передавати повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та адреси електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами (від імені осіб), за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.
Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.
У разі заподіяння транспортному засобу шкоди при його транспортуванні та/або зберіганні завдані збитки відшкодовуються за рахунок суб`єкта господарювання, що надає такі послуги, та/або відповідного страхового відшкодування, що здійснюється за правовідносинами обов`язкового страхування цивільної відповідальності суб`єкта господарювання, що надає послуги із транспортування та/або зберігання транспортних засобів у разі їх тимчасового затримання.
Порядок тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідач, заперечуючи проти позовної заяви, зазначає, в т.ч. відповідно до п. 1.10 ПДР України – прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. 
Наскрізний проїзд-це рух, пересування транспортних засобів по території, за умови, що в`їзд та виїзд здійснюється з різних сторін, тобто в`їзд та виїзд транспортних засобів відбувається в різних місцях, ділянках. В іншому випадку, наприклад, автозаправні станції, стоянки потрібно вважати територіями з наскрізним проїздом, що само по собі абсурдно та протирічить ПДР України.
Разом з тим,з матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваній постанові не конкретизовано, склад адміністративного правопорушення, в тому числі не вказано які саме дії вчинено особою, які притягається до відповідальності: чи порушення правил зупинки, чи порушення правил стоянки. У своєму відзиві Відповідач зазначає, що «здійснив зупинку, стоянку свого транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, що суттєво перешкоджає дорожньому руху та створює загрозу безпеці руху чим порушив вимоги п.15.9 и Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП». 
Суд звертає увагу, що п. 15.9 Правил дорожнього руху містить перелік місць, де зупинка забороняється, та який налічує 11 підпунктів, що мають буквене позначення. Однак не є зрозумілим який саме підпункт пункту 15.9 Правил дорожнього руху було порушено Позивачем під час прийняття оскаржуваної постанови. 
Крім того, Відповідачем не надано доказів близькості прилеглої території, в тому числі відстані від транспортного засобу до в`їзду/виїзду на прилеглу територію, наявність якої є необхідною умовою для належної кваліфікації складу адміністративного правопорушення.
Слід зазначити, що 18.07.2019 року Верховний Суд у справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17) виснував, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Конституційний Суд України зауважив, що «елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (рішення КСУ від 26.02.2019 р. № 1-р/2019).
На реалізацію цих принципів також прийнято КАС України, відповідно до ч.2 ст. 77 якого в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Ч.6 ст.77 КАС України визначено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст.73 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки заперечується Позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували його вину, в матеріалах справи відсутні, та Відповідачем не надано.
За таких обставин, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 18.02.2026 підлягає скасуванню як протиправна, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
На підставі ч.1 ст.139 КАС України на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду із даною позовною заявою.
Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Керуючись ст.ст. 241-243, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Серебрійська Юлія Олександрівна) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ОДП №2044052 від 18.02.2026, -задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ОДП №2044052 від 18.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. (з урахуванням подвоєння на підставі ст.308 КУпАП – 1360,00 грн.) та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 532,48 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя