Справа № 183/11845/24
№ 2/183/1598/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про: 
- стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 31 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття) у розмірі 293 747,34 грн,
- та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 31 серпня 2015 року по 01 червня 2026 року в сумі 87 697,40 грн,
В С Т А Н О В И В:
15 листопада 2024 року ОСОБА_3 (надалі — позивач) звернулася до суду з позовом, у якому просила винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 (надалі — відповідач) заборгованість по сплаті аліментів з 19 листопада 2015 року по 01 листопада 2024 року в розмірі 242 997,1 грн, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 19 листопада 2015 року по 01 листопада 2024 року в розмірі 242 997,1 грн, а всього – 485 994,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог, із посиланням на норми ст. 180, ч. 4 ст. 194, ст. 195, ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України (надалі — СК України), ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі — ЦК України) позивач зазначає, що 07 березня 2007 року сторони уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька – ОСОБА_5 . 29 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі № 183/5619/15, яким стягнуто з ОСОБА_4 (надалі – відповідач) на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. 
Позивач указує, що ОСОБА_5 знаходиться на утриманні ОСОБА_3 . Відповідач взагалі не сплачував аліментні на утримання доньки і в нього з`явилась заборгованість за виконавчим листом № 183/5619/15, що підтверджується складеним і підписаним головним Державним виконавцем Червоноштан О. розрахунком заборгованості. Згідно з зазначеним розрахунком заборгованість за аліментами відповідача станом на 01 липня 2018 року складає 25368,40 грн, станом на 01 жовтня 2024 року – 214 615,20 грн. На 01 листопада 2024 року буде становити 242 997,10 грн, яку позивач просить стягнути на підставі ч. 4 ст. 194, ч. 1 ст. 195 СК України. Також позивач указує, що має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100% заборгованості за ч. 1 ст. 196 СК України, що складає суму 242 997,10 грн та дорівнює 100% суми заборгованості.
Постановленою судом ухвалою від 18 листопада 2024 року вжито заходів забезпечення позову у справі.
Постановленою судом ухвалою від 02 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов та заперечень, позивачеві – строк для подання відповіді на відзив.
Постановленою судом ухвалою від 17 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
10 березня 2025 року представником позивача подано заяву позивача про збільшення позовних вимог до суми 469 666,30 грн заборгованості та 248 407,533 грн пені за період з 19 листопада 2015 року по 28 лютого 2025 року.
24 квітня 2025 року судом вручено позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження відповідачеві, роз`яснено право подання відзиву. 
14 травня 2025 року судом отримано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача визнав факт наявності доньки, видачі виконавчого листа з виконання рішення суду, наявність відкритого виконавчого провадження. Однак просить відмовити у позові та заперечує проти розрахунку заборгованості головного державного виконавця. Вказує, що при відсутності спору про розмір заборгованості за аліментами така заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Позивачем у позовній заяві не зазначено про наявність спору щодо розміру боргу за аліментами та не надано доказів того, що з боку відповідача вчинялися дії спрямовані на оскарження розміру боргу визначеного держвиконавцем. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. 
Щодо розміру пені представник відповідача вказує, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. З наданого позивачем розрахунку державного виконавця вбачається, що відповідачеві нарахована заборгованість по аліментам в загальній сумі 214 615,20 грн станом на 01 жовтня 2024 року по виконавчому листу № 183/5619/15 від 19 листопада 2015 року. Однак з розрахунку вбачається, що станом на 01 липня 2018 року у ОСОБА_4 вже існувала заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_3 в розмірі 25 368,40 грн, яка увійшла (є складовою) до загальної суми заборгованості, що утворилася станом на 01 жовтня 2024 року. Позивачем надані докази, які вказують, що розмір заборгованості становить 214615,20 грн. Наголошує на неправильності поданого позивачем розрахунку. Крім того, справу № 183/5619/15 розглянуто у відсутність відповідача, про рішення та виконавче провадження відповідачеві не було відомо, а з пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження, сформованого адвокатом, вбачається, що виконавче провадження відкрито лише 13 квітня 2016 року, й доказів на підтвердження дати повідомлення відповідача про відкриття такого не надано.
Також у грудні 2023 року ОСОБА_4 отримав побутову травму, а саме черезвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням уламків. Як наслідок, неправильно зрощений черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки, вкорочення правої нижньої кінцівки на 5 см, порушення опори та ходи вираженого ступеня, що підтверджується виписками № 5586 та № 7623 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданих 06 червня 2024 року та 09 серпня 2024 року травматологічним відділенням КП «Новомосковська ЦРЛІЛ». Саме з грудня 2023 року відповідач був прикутий до ліжка, не міг працювати та потребував сторонньої допомоги. За наслідками травмування та тривалого медичного лікування ОСОБА_4 було визнано інвалідом третьої групи загального захворювання з ЮРА з 13 вересня 2024 року, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААД № 099079 від 12 листопада 2024 року. Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 01 січня 2025 року відповідач перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, вид пенсії – по інвалідності до 30 вересня 2025 року. На теперішній час відповідач перебуває під постійним наглядом сестри ОСОБА_6 , оскільки пересувається на милицях і не може самостійно виходити з квартири, щоб придбати ліки та продукти харчування. Через слабкість, відповідач 06 лютого 2025 року вчергове впав та отримав додаткову травму, яка постійно супроводжується больовим відчуттям. В діях відповідача щодо несплати аліментів у період з грудня 2023 року по теперішній час відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, а тому неустойка (пеня) не підлягають нарахуванню за цей період часу.
В судовому засіданні 17 червня 2025 року, з огляду на подані відповідачем докази перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, задоволене клопотання представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження, відновлене підготовче провадження у справі, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та відзив на позовну заяву, задоволене клопотання відповідача про виклик та допит свідка ОСОБА_6 . Оголошено перерву для можливості вирішення питання щодо мирного врегулювання спору.
В підготовчому засіданні 21 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
01 червня 2026 року в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_6 
17 червня 2026 року долучено розрахунок заборгованості за виконавчим листом у справі № 183/5619/15 та наданий розрахунок пені з заявою про збільшення вимог відповідно до розміру заборгованості.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів позивач зверталася до відповідача для мирного врегулювання спору, шляхом врахування в рахунок аліментів частини квартири, належної відповідачеві. Однак відповідач навмисно не сплачував аліменти. З 25 червня 2025 року відповідач почав сплачувати аліменти частково. Наголосила, що група інвалідності відповідача дозволяє йому працювати.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав відзив. Наголосив на подвійності стягнення заборгованості, неправомірності розрахунку та відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості.
Суд, заслухавши вступні промови та пояснення представників сторін, дослідивши аргументи заяв по суті справи, перевіривши їх письмовими доказами у справі та показами свідка, встановив таке.
Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, судом установлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року у справі № 183/5619/15 позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.
Вказаним рішенням суду встановлено, що 07 березня 2007 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 64 та видане свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом установлено, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Зі змісту рішення вбачається, що відповідач заперечень проти позову не надавав, в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважав можливим провести заочний розгляд справи.
З розрахунку заборгованості ОСОБА_4 , складеного державним виконавцем Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 50050853 вбачається, що станом на 10 червня 2026 року сукупний розмір заборгованості становить 293 747,34 грн. Вбачається, що початок розрахунку датований серпнем 2015 року, сукупний розмір заборгованості почав формуватися виконавцем з квітня 2016 року, перша сплата заборгованості боржником вказана у червні 2025 року та відбувалася на рівні більшому, ніж заборгованість, нарахована у місяці. Переплати відбувалися до серпня 2025 року на загальну суму 994,00 грн. У вересні 2025 року вказана недоплата, з жовтня 2025 року по грудень 2025 року сума сплати відповідає розміру аліментів, з січня 2026 року по травень 2026 року розмір нарахованих аліментів більший від сплаченої суми на 53,00 грн щомісяця /а.с.103-113/. 
З відкритих даних АСВП (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) вбачається, що датою відкриття виконавчого провадження № 50050853 є 13 квітня 2016 року.
Також суду доведено, що згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААД № 099079 від 12 листопада 2024 року, з 13 вересня 2024 року ОСОБА_4 визнано інвалідом третьої групи загального захворювання ЮРА. Інвалідність встановлена на строк до 07 жовтня 2025 року. У висновку про умови та характер праці, протипоказання до роботи вказані: протипоказана робота з тривалим перебуванням на ногах, господарча праця /а.с.61/.
01 січня 2025 року відповідачеві видане пенсійне посвідчення по інвалідності № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 /а.с.62/.
З виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» № 5586 від 06 червня 2024 року та № 7623 від 09 серпня 2024 року вбачається, що у періоди з 31 травня 2024 року по 06 червня 2024 року та з 29 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» з діагнозом: «Наслідки побутової травми (грудень 2023 року) черезвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням уламків. Неправильно зрізшийся черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки. Вкорочення правої нижньої кінцівки на 5 см. Порушення опори та ходи вираженого ступеня.» /а.с.66, 67/.
06 лютого 2025 року КП «НМЦПМСД» видане призначення для приймання ліків з діагнозом: Травма ОРС БДУ МКХ-10 АМ, супутні: неврологічні захворювання інші /а.с.68/.
Свідок ОСОБА_6 показала, що є сестрою ОСОБА_4 та що до 2024 року не знала про заборгованість відповідача по аліментах. ОСОБА_4 отримав травму ноги та не зміг пересуватися й працювати. На прохання матері у кінці січня 2024 року вона почала доглядати за братом та змусила його перевірити здоров`я. Через необхідність лікування травми, яка потребувала коштовного лікування, догляду за відповідачем вона телефонувала позивачеві з проханням допомоги, однак та подала позов. З травня 2024 року відповідачеві призначили пенсію.
Вирішуючи позов, суд виходить з таких норм законодавства.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 31 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття) у розмірі 293 747,34 грн.
Позивач звертаючись з позовом про стягнення заборгованості посилається на ч. 1 ст. 195 СК України
Суд погоджується з позицією позивача щодо того, що за частиною четвертою статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. А за частиною першою статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Водночас, вказані статті не передбачають права стягувача, на користь якого вже стягуються аліменти на утримання дитини за рішенням суду звертатися до суду для стягнення цих-же аліментів, які рахуються, як заборгованість, а не стягнуті в межах виконавчого провадження.
Як визначено у висновку з питань застосування норм права, наведеному у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21: «відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини: за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду.
Відповідно до частин першої, третьої статті 194 СК України (в чинній на час звернення з цим позовом редакції) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.
Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами.
Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує.».
Оскільки у справі, що розглядається заборгованість в розмірі 293 747,354 грн виникла при виконанні рішення у справі № 183/5619/15, розмір заборгованості відповідачем не оскаржується, підстав для стягнення такої заборгованості в межах справи № 183/11845/24 суд не вбачає та в задоволенні позову в цій частині позивачеві належить відмовити.
Щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд ураховує таке.
Згідно з частиною 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року за результатами розгляду справи № 333/6020/16-ц.
Посилання сторони відповідача про відсутність обізнаності відповідача про заборгованість, необізнаність про судове рішення суд відхиляє, оскільки саме сторона, яка заявляє про певний факт зобов`язана його довести доказами. Саме відповідач, як сторона боржника у виконавчому провадженні № 50050853, та відповідача у справі № 183/5619/15, не позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та справи, та надати суду у справі, що розглядається, докази ненаправлення/невручення йому постанови про відкриття виконавчого провадження або рішення суду.
Що-ж до посилань сторони відповідача на захворювання та інвалідність, то суд висновує, що до грудня 2023 року суду не надано поважних причин невиконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів. У період з грудня 2023 року по 13 вересня 2024 року (дата встановлення інвалідності) позивачем наведено причини несплати заборгованості, однак вказані підстави, за висновком суду, не є поважними та такими, що свідчать про неможливість погашення заборгованості в наступному та на момент розгляду справи з огляду на групу інвалідності та протипоказання до умов праці, вказані у висновку МСЕК.
Відтак, суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. 
При цьому, суд ураховує дату відкриття виконавчого провадження та початку нарахування заборгованості суми переплати аліментів у червні-серпні 2025 року.
Враховуючи викладене, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з урахуванням розрахунку /а.с.109-113/ станом на 01 червня 2026 року становить:
- пеня за прострочення сплати аліментів за серпень-березень 2016 року: (5 784,84 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 3378 (кількість днів прострочення від 01 травня 2016 року до червня 2025 року) х 1% = 390 823,79 грн) + (5 363,84 грн (заборгованість за вирахуванням переплати за червень 2025 року у розмірі 521,00 грн) * 31 (кількість днів прострочення) * 1% = 1 662,79 грн) + (4 842,84 грн (заборгованість за вирахуванням переплати за липень 2025 року у розмірі 521,00 грн) * 31 (кількість днів прострочення) * 1% = 1 501,28 грн) + (4 421,84 грн (заборгованість за вирахуванням переплати за серпень 2025 року у розмірі 421,00 грн) * 273 (кількість днів прострочення з 01 вересня 2025 року до 01 червня 2026 року) * 1% = 12 071,62 грн) = 406 059,48 грн, однак не більше 100% від заборгованості = 4 421,84 грн;
- пеня за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2016 по травень 2025 року, з розрахунків, установлених у ч. 1 ст. 196 СК України, з урахуванням висновку ВП ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц та з урахуванням обмеження 100 відсотками заборгованості становить, загалом = 289 081,50 грн;
- пеня за червень – серпень, жовтень – грудень 2025 року відсутня в силу відсутності заборгованості;
- пеня за вересень 2025 року становить: 79,00 грн * 1% * 243 (кількість днів прострочення) = 191,97 грн, однак не більше 100% від заборгованості – 79,00 грн;
- пеня за січень 2026 року становить: 53,00 грн * 1% * 120 (кількість днів прострочення) = 63,60 грн, однак не більше 100% від заборгованості – 53,00 грн;
- пеня за лютий 2026 року становить: 53,00 грн * 1% * 92 дні (кількість днів прострочення) = 48,76 грн;
- пеня за березень 2026 року становить: 53,00 грн * 1% * 61 (кількість днів прострочення) = 32,33 грн;
- пеня за квітень 2026 року становить: 53,00 грн * 1% * 31 (кількість днів прострочення) = 16,43 грн;
- пеня за травень 2026 року на 01 червня 2026 року становить 0,53 грн.
Відтак, загальний розмір пені зі сплати аліментів ОСОБА_4 вираховується сумою нарахованої пені за кожен місяць та на 01 червня 2026 року становить 293 733,39 грн (4 421,84 + 289 081,50 + 79,00 + 53,00 + 48,76 + 32,33 + 16,43 + 0,53).
Внаслідок викладеного, суд, перевіривши та оцінивши розрахунок пені, здійснений позивачем /а.с.106-108/ власною калькуляцією, враховуючи прохальну частину, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, вважає його невірним та таким, що є меншим від реального розміру пені.
При цьому, суд ураховує, що в останній заяві по суті справи та у судових дебатах позивач та її представник просили стягнути з відповідача пеню в сумі 87 697,40 грн.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.
Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.
Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.
Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia – «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 23 вересня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17 та інших.
У справі № 183/11845/24 суд ураховує, що сторона позивача обґрунтовуючи позов та загалом просила стягнути з відповідача пеню, хоча і в сумі 87 697,40 грн, однак за період з 31 серпня 2015 року по 01 червня 2026 року. При цьому, аліменти стягуються на користь неповнолітньої. За таких обставин, застосовуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia для захисту прав неповнолітньої особи, порівняно з правами відповідача у справі, який є батьком та має заборгованість з утримання дитини, на захист від пред`явленого позову, суд вважає пріоритетним саме захист прав неповнолітньої, відтак вважає за необхідне в частині позову про стягнення пені задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 31 серпня 2015 року по 01 червня 2026 року в сумі 293 733,39 грн.
Крім того, посилання сторони відповідача на наявність захворювання, яке перешкоджає відповідачеві виконувати обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі частини від заробітку, враховуючи отримання відповідачем доходів у виді пенсії та умов протипоказань до праці, вказаних у довідці МСЕК, відсутність доказів на підтвердження дійсного матеріального та сімейного стану платника аліментів, як поважну підставу виникнення заборгованості та обставину, передбачену ч. 2 ст. 196 СК України, суд відхиляє.
Також суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідною ухвалою суду у справі з моменту набрання рішенням законної сили.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
На підставі викладено, керуючись ст. 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 31 серпня 2015 року по 01 червня 2026 року, яка утворилася станом на 01 червня 2026 року у розмірі 293 733 (двісті дев`яносто три тисячі сімсот тридцять три) гривні 39 копійок.
У решті позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
З моменту набрання рішенням законної сили скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року у виді заборони ОСОБА_4 вчиняти певні дії, а саме – будь-яким чином відчужувати квартиру АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення в повному обсязі складено та підписано 26 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя         Д. О. Парфьонов