КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року справа № 340/737/25ДСК

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Брегея Р.І., 
за участі секретаря судового засідання Шпак О.В.,
позивача ОСОБА_1 і представників сторін
Петренко К.О., Тарасенка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі – Управління) про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, 

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправними і скасування пункту 6 наказу від 13 січня 2025 року №65 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби і від 17 січня 2025 року №43о/с про звільнення зі служби.
Водночас просив суд поновити на службі і стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
24 березня 2025 року суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Казанчук Г.П. повернула позов в частині вимоги про оскарження дисциплінарного наказу, а в іншій частині – відкрила провадження у справі (Том 1 а.с.62-65).
24 квітня 2025 року суд зупинив провадження у справі до закінчення апеляційного перегляду ухвали суду про повернення позовної заяви в частині вимог (Том 1 а.с.157-158).
28 серпня 2025 року Третій апеляційний адміністративний суд скасував ухвалу суду про повернення позовної заяви в частині вимог (Том 1 а.с.174-176).
13 жовтня 2025 року суд поновив провадження у справі (Том 1 а.с.178-179).
16 січня 2026 року суддя цього ж суду Брегей Р.І. прийняв справу до провадження (Том 1 а.с.223-224).
18 лютого 2026 року суд відкрив провадження у справі в частині вимоги про оскарження дисциплінарного наказу (Том 1 а.с.249-250). 
ОСОБА_1 підтримав вимоги позову і пояснив, що не відмовлявся від вибуття у відрядження в зону ведення бойових дій. 
Зазначив, що, прибувши на службу після лікування, не отримував наказу про вибуття у відрядження у зону ведення бойових дій.
Управління заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.67-76).
Представник пояснив, що по завершенню лікування ОСОБА_1 відмовився відбути у відрядження у зону ведення бойових дій.
Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про відмову у задоволенні позову з таких підстав. 

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, ОСОБА_1 проходив службу на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону особливого призначення (стрілецький) Управління.
07 листопада 2015 року склав Присягу на вірність Українському народові (Том 1 а.с.142)
01 січня 2025 року перебував на службі у м.Кропивницький, а більшість батальйону – у Житомирській області. 
30 грудня 2024 року керівник Управління прийняв наказ №852о/с про відрядження особового складу стрілецького батальйону в зону ведення бойових дій на території Донецької області (Том 2 а.с.8-9).
Згідно розрахунку особового складу батальйону відряджено і позивача (Том 2 а.с.8-9). 
У наказі про відрядження зазначено, що останнє буде тривати не більше 180 днів.
ОСОБА_1 пояснив, що 01 січня 2025 року ознайомили з наказом про відрядження в актовій залі. 
Представник Управління визнав, що з наказом про відрядження ознайомили того дня поліцейських батальйону, які перебували у м.Кропивницький.
01 січня 2025 року позивач подав рапорт про відтермінування відрядження у зв`язку зі станом здоров`я (Том 1 а.с.141).
02 січня 2025 року рапорт зареєстрували (Том 1 а.с.141).
З 02 по 08 січня 2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я (Том 1 а.с.52).
З 09 по 21 січня 2025 року перебував на службі.
09 січня 2025 року в межах службового розслідування позивач надав пояснення, що з 02 по 08 січня того ж року лікувався. Не повідомив про готовність виконати наказ про відрядження (Том 1 а.с.139 (на звороті)-140). 
Свідок ОСОБА_2 показав, що з 30 грудня 2024 року виконував обов`язки командира батальйону. З цього дня особовий склад підрозділу відрядили в зону ведення бойових дій. Основна частина особового складу відбула у відрядження 30 грудня 2024 року, а частина подали рапорти про відтермінування відрядження з різних причин. 04 січня 2025 року частина особового складу, відрядження яких затрималось з різних причин, відбула у відрядження. 09 січня 2025 року повідомив ОСОБА_1 , що наступний виїзд у відрядження 13 січня 2025 року, на що він нічого не відповів. 13 січня 2025 року позивач прибув на службу і не відбув у відрядження, нічого не пояснивши. Пояснив, що тих, хто відбув у відрядження 13 січня 2025 року, не притягли до дисциплінарної відповідальності.
13 січня 2025 року затверджено висновок службового розслідування (відмова відбути у відрядження поліцейськими батальйону), за яким дисциплінарна комісія вважала за необхідне притягти позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції (Том 1 а.с.97-129). 
Того ж дня керівник Управління прийняв наказ №65 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції (Том 1 а.с.129 (на звороті)-133).
Підстава – відмова виконати наказ про відрядження у зону ведення бойових дій.
Грубий дисциплінарний проступок виразився у порушенні вимог приписів: пунктів 1-2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон); пунктів 1, 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі – Статут), який затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»; наказу Управління про відрядження від 30 грудня 2024 року №852о/с. 
15 січня 2025 року Управління склало акт про відмову ОСОБА_1 в ознайомленні з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності (Том 2 а.с.72-73).
17 січня 2025 року відповідач прийняв наказ №43о/с про звільнення позивача зі служби в поліції з 21 числа того ж місяця і року на підставі приписів пункту 6 частини 1 статті 77 Закону (реалізація дисциплінарного стягнення) (Том 1 а.с.13).
21 січня 2025 року копію наказу про звільнення зі служби надіслали ОСОБА_1 в один з обмінників текстових повідомлень, реєстрація в яких відбувається за номером телефону (Том 2 а.с.74-76).
Позов подано до суду 05 лютого 2025 року (Том 1 а.с.1-6).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний з проходженням публічної служби.
ОСОБА_1 дотримався строку звернення до суду, який встановлено приписами частини 4 статті 31 Статуту.
Так, цією нормою права передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Статут має силу закону, оскільки затверджений ним.
21 січня 2025 року наказ по особовому складу про звільнення зі служби надіслали позивачу (Том 2 а.с.74-76).
Позов подано до суду 05 лютого 2025 року (Том 1 а.с.1-6).
Отже, позивач дотримався строку звернення до суду щодо оскарження обох наказів. 
ОСОБА_1 притягли до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу про відрядження у зону ведення бойових дій.
Період невиконання наказу – з 09 по 13 січня 2025 року.
З наказом про відрядження позивача ознайомили 01 січня 2025 року.
З 09 по 13 січня 2025 року ОСОБА_1 перебував на службі.
Позивач пояснив, що відносно нього не скасували наказ про відрядження.
Водночас зазначив, що не пропонували відбути у відрядження.
Свідок ОСОБА_2 показав, що поліцейські батальйону додатково відбували у відрядження 04 і 13 січня 2025 року, а позивач не виконав наказ про відрядження. 
Показання свідка підтверджено Управлінням (Том 2 а.с.50).
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що 13 січня 2025 року ОСОБА_1 не виконав наказ Управління про відрядження у зону ведення бойових дій від 30 грудня 2024 року №852о/с.
Суд погоджується з правовою оцінкою відповідача стосовно грубого дисциплінарного порушення. 
Так, з 24 лютого 2022 року в країні діє воєнний стан (загальновідомий факт). 
Приписами пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України. 
Приписами пункту 1 частини 1 статті 18 Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. 
Приписами частини 1 статті 64 Закону визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Відмова відбути у відрядження в зону ведення бойових дій під час дії воєнного стану демонструє, що поліцейський відмовляється служити Українському народові у найтяжкий для останнього час.
Тому суд зробив висновок, що позивач порушив Присягу на вірність Українському народові.
Приписами частини 1 статті 13 Статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. 
У випадку з позивачем єдиним засобом підтримання службової дисципліни є звільнення зі служби в поліції, оскільки в очах суспільства він підірвав авторитет Національної поліції України.
Суд зробив висновок про пропорційність покарання за порушення службової дисципліни.
Отже, у задоволенні позову належить відмовити.
Підсумовуючи, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову.
Сторони не понесли судових витрат (Том 1 а.с.64-65, 249-250). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ