ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1694/25	Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/657/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу №606/1694/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Таскомбанк", інтереси якого представляє адвокат Попов Євген Васильович, на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, ухваленого суддею Мельник А.В., повний текст якого складено 26 лютого 2026 року, у справі за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
у жовтні 2025 року Позивач акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі за текстом - АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором №10660012_RESTRUCT про надання кредиту від 01.07.2021, станом на 01.05.2025 у розмірі 40 676,91 грн, з яких 25 280,64 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,33 грн заборгованість по процентах, 15 395,94 грн заборгованість по комісії. Також, просить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 01.07.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання останнім Заяви-договору № 10660012_RESTRUCT про надання кредиту, згідно з яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в рамках «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до кредитного договору банк на умовах Заяви-договору зобов`язався надати кредит шляхом виплати кредитних коштів, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України та перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором № 510/7587797-СК від 15.01.2020 в сумі 25 280,64 грн.   ОСОБА_1 акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку www.tascombank.com.ua на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору. Позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно із графіком платежів, який є додатком № 1 до цієї заяви - договору та його невід`ємною частиною. Відповідач підтвердив, що на момент укладення Заяви-договору попередньо ознайомлений з умовами та правилами надання споживчого кредиту, в тому числі з вартістю споживчого кредиту.  
Відповідно до заяви-договору про надання кредиту № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 позичальнику було надано грошові кошти в сумі 25 280,64 грн на 24 місяці з 01.07.2021 по 01.07.2023 зі сплатою процентів за користування кредитом 0,001 % та комісії за обслуговування кредиту 2,90%. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. ОСОБА_1 було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору. Як наслідок, станом на 01.05.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором № 10660012_RESTRUCT становить 40 676,91 грн, з яких 25 280,64 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,33 грн заборгованість по процентах, 15 395,94 грн заборгованість по комісії.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Заявою - договором про надання кредиту № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 в розмірі 20 280 (двадцять тисяч двісті вісімдесят) грн 97 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 20 280,64 грн, заборгованість за процентами 0,33 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судовий збір у розмірі 1 207 (одна тисяча двісті сім) грн 81 коп.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ "Таскомбанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Теребовлянською районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року у справі №606/1694/25, скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача по сплаті заборгованості за комісією у розмірі 15 395,94 грн. 
Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявника вказує, що відповідно до п. 2.7 р. 2 Кредитного договору відповідач просив надати кредит, згідно інформації, наведеної в Заяві-договорі та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору.
Згідно з п. 2.4. р. 2 Кредитного договору відповідач підтверджує, що ознайомлений (-на) зі змістом цієї заяви-договору, договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний (-а). Умови заяви-договору та договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.
Відтак, зазначають, що в самій Заяві-договорі №10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 та в Додатку 1 (Детальний розпис загальної вартості кредиту та графік платежів), який підписаний відповідачем є вказані послуги обслуговування кредитної заборгованості, за яку нараховується комісія. Крім того, в цих документах є зазначені й інші послуги, тобто існує сам перелік, хоча суд першої інстанції вказує зворотнє. 
Таким чином, вважають, що умова про комісію була узгоджена між банком і позивачем, що підтверджується згодою позивача. Комісія нараховувалася за обслуговування кредиту. Підписавши заяву, позивач погодився на ці платежі. Відтак, вказують, що не може вважатися створенням істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сплата комісійної винагороди, розмір якої задовольнив відповідача при підписанні заяви. Також, вказують, що важливим є той факт, що відповідач не заявляв про недійсність цієї умови договору, не скористався своїм правом на надання заперечень чи відзиву на позовну заяву, хоча був належно повідомлений про ініціювання судового процесу з боку позивача, а також йому було надіслано повідомлення-вимогу від 11.06.2025.
Тобто, позивач, як зазначає суд першої інстанції, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач ухиляється від їх виконання. Це порушує права позивача як сторони договору, яка мала правомірні очікування щодо результату укладення правочину.
Крім того не погоджуються із висновками суду першої інстанції про те, що умова договору про сплату комісії порушує права відповідача, з огляду на те що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Після здійсненої перевірки та прийняття кредитором рішення про надання кредиту заявкою відповідача, заявнику було направлено Додаток №1 – Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графіку платежів.
Із змісту укладеного між сторонами договору, видно, що позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією, передбаченою чинним законодавством України на дату укладення договору. Розмір комісії за надання кредиту та обслуговування заборгованості сторонами договору було визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в статті 627 ЦК України. Також, позичальник ствердив у Договорі, що укладаючи Заяву-договір, він уже ознайомлений з Правилами надання кредиту. Таким чином, до підписання договору позичальнику була надана вся інформація про умови кредитування, які відповідали його інтересам, є розумними та справедливими.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26.02.2026 в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача по сплаті заборгованості за комісією у розмірі 15 395,94 грн, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом – не перевіряється.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 01.07.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання останнім заяви-договору № 10660012_RESTRUCT про надання споживчого кредиту. Згідно договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором (п.п.1.1-1.2.1 Договору), а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Крім того, позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно із графіком платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору та його невід`ємною частиною (п.2.7. Договору). Відповідач акцептував публічну пропозицію АТ "ТАСКОМБАНК", яка розміщена на сайті банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до нього.
Відповідно до заяви-договору про надання кредиту № 10660012_RESTRUCT позичальнику було надано грошові кошти в сумі 25 280,64 грн на 24 місяці з 01.07.2021 по 01.07.2023 зі сплатою процентів за користування кредитом 0,001 % та щомісячної комісії за обслуговування кредиту 2,90%. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого у Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань відповідача здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Сторони кредитного договору погодили, що позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснити повернення кредиту частинами на умовах, передбачених графіком платежів, що є додатком №1 до кредитного договору і його невід`ємною частиною цього договору.
Заява-договір № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 містить графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту становить 42 876,33 грн, яка складається з суми кредиту за договором 25 280,64 грн, процентів за користування кредитом 0,33 грн, платіж за обслуговування кредитної заборгованості 17 595,36 грн.
Згідно розрахунку заборгованості АТ «ТАСКОМБАНК» по кредитному договору № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 станом на 01.05.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 40 676,91 грн, з яких 25 280,64 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,33 грн заборгованість по процентах, 15 395,94 грн заборгованість по комісії.
Задовольняючи частково позовні вимоги у розмірі 20 280,97 грн, суд першої інстанції виходив із того, що в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У матеріалах справи відсутності докази того, що споживач вимагав частіше, ніж одного разу на місяць інформацію про стан кредиту.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У справі, що переглядається матеріалами справи підтверджено, що умовами кредитного договору № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії у разі наявності простроченої заборгованості за кредитним договором більше тридцяти днів, яка складає 2,90% від суми кредиту (а.с.35-37).
Додатком № 1 до договору визначено, «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» кредитного договору (колонка 6 графіка), щомісячну сплату банку за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 733, 14 грн (а.с.38).
Також, судом встановлено, що в кредитному договорі, в графіку платежів, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про нікчемність положень кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту.
Отже, позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.1. договору про надання споживчого кредиту № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 15 395,94 грн, які нараховані, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, а тому задоволенню не підлягає.
Щодо доводів апеляційної скарги АТ «ТАСКОМБАНК» про те, що суд першої інстанції не врахував, вимоги Закону України "Про споживче кредитування" щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, а також те, що банк мав право встановлювати у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредититної заборгованості, колегія суддів зазначає таке.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
В пункті 1.1. кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена в розмірі 2,90% від основної суми кредиту.
Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в Графіку платежів (колонка 6 графіку). Щомісячний розмір комісії за обслуговування кредиту складає 733,14 грн, а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) — 17 595,35 грн.
Однак, встановивши у кредитному договорі № 10660012_RESTRUCT від 01.07.2021 сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,90 % від суми кредиту, що складає 25 280,64 грн щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.
У справі, яка переглядається, АТ «ТАСКОМБАНК» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг за обслуговування кредиту, за які банком встановлена комісія.
Інші обставини, на які посилається представник заявника в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк", інтереси якого представляє адвокат Попов Євген Васильович слід залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року – залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк", інтереси якого представляє адвокат Попов Євген Васильович – залишити без задоволення.
Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча         Н. М. Храпак

Судді:         Б.О. Гірський 

М.В. Хома