ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/164/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді Р.В. Міліціанов
В.О. Ржепецький,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Енерготрансзахід» за вих.№26/87-01 від 26.03.2026 року (вх.№01-05/914/26 від 26.03.2026 року)
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2026 року (суддя Н.О.Андрусик; повну ухвалу складено 24.03.2026 року) про відмову у видачі судового наказу
у справі № 921/164/26
за заявою Приватного підприємства «Енерготрансзахід» (надалі ПП «Енерготрансзахід») про видачу судового наказу
про стягнення 14356 грн 52 коп
з боржника: Тернопільської районної державної лікарні ветеринарної медицини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про видачу судового наказу
19.03.2026 року ПП «Енерготрансзахід» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу до Тернопільської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення 14356,52 грн.
Заява обґрунтована тим, що боржником в порушення умов договору не оплачено повністю коштів за електроенергію, внаслідок чого станом на день подання вказаної заяви утворилась заборгованість боржника перед заявником за продану електричну енергію у розмірі 14356,52 грн.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2026 року у справі №921/164/26 відмовлено ПП «Енерготрансзахід» у видачі судового наказу про стягнення з Тернопільської районної державної лікарні ветеринарної медицини заборгованості в розмірі 14356,52 грн.
В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що до заяви долучено копію платіжної інструкції №521 від 27.12.2025 року на суму 77225,82 грн із зазначенням призначення платежу « 0412030; 2273; електрична енергія за листопад 2025р.; згідно акт. №1005 від 26.12.2025р. дог.№635/01/25 від 28.11.2025р.;ПДВ-12 870,97». Тобто із призначення платежу слідує, що боржником здійснено оплату за поставлену електроенергію згідно акта за листопад 2025 року та згідно іншого правочину від 28.11.2025 (а не 24.11.2025).
Також суд зазначив, що умови укладеного договору вимагають як умову для оплати споживачем вартості електричної енергії, виконання попередньо постачальником обов`язку щодо надіслання споживачу Акта приймання-передачі електроенергії, котрий є підставою для здійснення розрахунку за спожиту електроенергію. Однак, заявником до заяви про видачу судового наказу не долучено копії акта приймання-передачі електричної енергії за грудень 2025 року, доказів його вручення (надіслання) боржнику, як і рахунку-фактури №1 269 від 31.12.2025 року.
За наведених обставин суд першої інстанції констатував, що заява є передчасно поданою та виснував про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення грошової заборгованості на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ПП «Енерготрансзахід» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2026 року у справі №921/164/26 та ухвалити нове судове рішення, яким дану справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу судового наказу. Апелянт вказує на те, що часткова оплата боргу споживачем свідчить про те, що ним у встановлений договором та законодавством строк було отримано усі платіжні документи, а оскільки платіжна інструкція №521, якою частково оплачено борг, датована 27.12.2025року, тому строк оплати за спожиту електричну енергію давно настав, а отже подана ПП «Енерготрансзахід» заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу не є передчасною. Щодо платіжної інструкції №521 апелянт зазначає, що споживачем було помилково зазначено дату договору 28.11.2025 року, замість правильної 24.11.2025 року, однак помилка споживача в даті договору не спростовує наявних договірних відносин та боргу перед постачальником. Вважає, що суд не надав належної оцінки долученим до заяви доказам та не навів обґрунтованих мотивів щодо їхнього відхилення. Апелянт не погоджується з позицією суду про те, що до заяви повинні бути долучені ще додатково копії акта прийому-передачі, докази вручення тощо. За доводами апеляційної скарги, до заяви про видачу судового наказу було долучено весь перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Тернопільська районна державна лікарня ветеринарної медицини не надавала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №921/164/26 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Р.В. Міліціанова, В.О. Ржепецького.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою у справі №921/164/26 та ухвалено здійснити перегляд ухвали Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2026 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду вказаної справи, суд встановив таке.
Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 року про розгляд справи №921/164/26 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 30.03.2026 року доставлено до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі ЄСІКС "Електронний суд", що підтверджується довідками відповідального працівника суду.
Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про порядок розгляду справи №921/164/26.
На час ухвалення постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2026 року у справі №921/164/26.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.
Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у цій справі в межах розумного строку.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.
За приписами статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Відповідно до частин 1- 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України  заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Отже, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.
Визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у господарських справах, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, на підставі якого виникла заборгованість, а також додані до заяви докази (документи), які підтверджують правильність і безспірність суми, яку заявник просить стягнути в порядку наказного провадження.
З аналізу змісту пункту 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України випливає, що при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Згідно із частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
За приписами частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Колегія суддів зазначає, що виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявник звертається до суду шляхом подачі заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, відбувається шляхом аналізу змісту поданої заяви та доданих до такої заяви доказів (документів), які підтверджують ті вимоги, які заявник просить стягнути у боржника, причому такі вимоги (сума) мають бути безспірними.
Якщо із поданої заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано таку заяву, суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Обов`язок на подання відповідних доказів (документів) покладається на заявника, в той час як суд лише перевіряє відповідність поданої заяви вимогам статті 148 ГПК України.
В обґрунтування поданої заяви про видачу судового наказу у справі № 921/164/26 заявник покликається на те, що боржником в порушення умов договору про постачання електричної енергії не сплачено повністю коштів за куповану електроенергію, внаслідок чого станом на день подання вказаної заяви утворилась заборгованість боржника перед заявником за продану електричну енергію у розмірі 14356,52 грн.
Зокрема, у поданій заяві про видачу судового наказу підприємство вказує на наявність у боржника залишку заборгованості за договором про постачання електричної енергії №635/01/25 від 24.11.2025 року, котра нарахована за період з 01.12.2025 року по 31.12.2025 року. 
Копію договору про постачання електричної енергії №635/01/25 від 24.11.2025 року заявник додав до заяви про видачу судового наказу, сформованої в системі «Електронний суд» (вх.№189 від 19.03.2026).
Відповідно до п.5.6 вказаного договору, приймання-передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у розрахунковому періоді, оформлюється шляхом підписання сторонами щомісячних Актів приймання-передачі.
У п.5.9 договору визначено, що оплата має бути здійснена споживачем у строк, який не може бути більшим, ніж 10 банківських днів з дати отримання та підписання сторонами Акта приймання-передачі електричної енергії.
Відповідно до п.7.2.2 договору постачальник зобов`язується нараховувати і виставляти акти споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та договором. Постачальник надсилає акт споживачу з дотриманням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги» або шляхом направлення через відділення зв`язку Укрпошти. Всі платіжні документи надсилаються або доставляються на адресу споживача за рахунок постачальника.
Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено в ухвалі, що умови укладеного договору вимагають як умову для оплати споживачем вартості електричної енергії, виконання попередньо постачальником обов`язку щодо надіслання споживачу Акта приймання-передачі електроенергії, котрий є підставою для здійснення розрахунку за спожиту електроенергію.
Однак, заявником до заяви про видачу судового наказу не долучено копії акта приймання-передачі електричної енергії за грудень 2025 року, доказів його вручення (надіслання) боржнику.
За наведених обставин, проаналізувавши зміст поданої заяви про видачу судового наказу та долучені до неї докази (документи), колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив Приватному підприємству "ЕНЕРГОТРАНСЗАХІД" у задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення грошової заборгованості на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України як такої, що подана передчасно.
Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, є законною та обґрунтованою. Висновки, наведені в оскаржуваній ухвалі, не спростовуються доводами скаржника.
Одночасно суд роз`яснює, що заявник у цьому випадку має право звернутися до господарського суду з тими самими вимогами у позовному порядку.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи та норм процесуального права. Така ухвала є законною та обґрунтованою, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за скаржником відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст. ст. 8, 86, 114, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Енерготрансзахід» за вих.№26/87-01 від 26.03.2026 року (вх.№01-05/914/26 від 26.03.2026 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2026 року у справі №921/164/26 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич 

Суддя Р.В. Міліціанов

Суддя В.О. Ржепецький